Bangli Narkotika-fængsel. Bali, Indonesien.
Morgen, fantastisk!
Myndighederne hævder, at de reformerer narkoforbrydere…
Ingen stoffer, ja, bedrift!
…med et nyt, obligatorisk rehabiliteringsprogram.
Hvis de ikke følger reglerne her, er der konsekvenser.
Min følelse i dag er, at jeg er velsignet i dette fængsel.
Men i et land, hvor narkoforbrydere er stærkt stigmatiseret…
Jeres regering har dødsstraf for narkohandel.
Ja, det ved jeg.
Var du et dårligt menneske, da du tog stoffer?
Ja, jeg er et dårligt menneske.
…kan disse indsatte nogensinde blive forløst i samfundets øjne?
Jeg tilbringer en uge i fængslet for at finde ud af det.
Jeg har siddet bag tremmer før.
Mit navn er Raphael Rowe.
Jeg blev dømt i Storbritannien for et mord, jeg ikke begik,
og fik livstid uden prøveløsladelse.
Det tog mig 12 lange år at rense mit navn.
Nu rejser jeg verden rundt
for at se, hvordan livet er i verdens hårdeste fængsler.
Bali i Indonesien.
Her kommer feriegæster fra hele verden,
men bag festøens facade
lever almindelige indonesere i en helt anden verden.
Et stort set konservativt samfund med stigmatisering omkring stoffer.
Vi bør sammenligne de 15.000 af vores unge, der dør af stoffer, med,
hvor mange narkohandlere der dør hvert år.
Vi må igen erklære en stor krig mod stoffer.
Præsident Joko Widodos kontroversielle, hårde tilgang
resulterer i dødsstraf for narkohandlere og lange domme for misbrugere.
Indonesien har nogle af verdens strengeste narkolove,
og derfor bliver mange sendt i fængsel.
At blive taget med bare en lille mængde marihuana
kan resultere i mange års fængsel.
Men folk er stadig villige til at tage chancen.
Som følge heraf er Indonesiens fængsler overfyldt med narkoforbrydere.
Så regeringen har fundet på en radikal tilgang til rehabilitering.
Jeg er på vej til Lapas Narkotika Bangli-fængsel i den østlige del af Bali.
Det er et fængsel, hvor der kun sidder narkoforbrydere.
Jeg har fået at vide, at rehabiliteringsprogrammet handler om
at omprogrammere de indsattes hjerner.
Om det virker eller ej, finder jeg ud af.
Bangli Narkotika-fængsel har som mål at kurere narkomisbrugere
og reformere narkohandlere,
og jeg har hørt, at deres metoder er helt anderledes end i vestlige fængsler.
Det er nok en af de første gange, at de lader en udlænding som mig
komme ind i et indonesisk fængsel,
for regeringen er hemmelighedsfuld omkring,
hvordan de behandler de indsatte.
DAG 1
Kom.
Sæt dig.
-Raphael Rowe? -Ja.
Jeg møder fængselsinspektøren og hans viceinspektør.
Bare følg reglerne her.
Hvis du er god, så garanterer jeg, at alt er okay.
Hvad sker der, hvis en indsat ikke følger reglerne?
Det skal du.
Hvis du ikke følger reglerne her, er der konsekvenser.
Og nu et grundigt kropstjek.
Rejs dig op.
Tag tøjet af og sæt dig på hug.
Nu skal du tisse i beholderen,
så vi kan teste det.
I tester mit tis. Hvad leder I efter?
Marihuana, shabu-shabu eller ecstasy.
Hvad er shabu?
Det er crystal meth.
-Shabu-shabu er crystal meth. -Ja.
Er det et af de mest populære stoffer?
Ja.
De indsatte i Bangli sidder i fire store celleblokke.
Der er en motionsgård i midten,
omgivet af bedepladser og fængslets køkkenhave.
Det blev bygget til 468 indsatte,
men der fængsles så mange narkoforbrydere,
at der nu sidder over 1.000.
Men for et så overfyldt fængsel er der ekstremt stille.
-Hej. Jeg hedder Daus. -Hej. Daus. Raphael.
Rart at møde dig.
Daus er 38 år og har siddet i fængsel i næsten seks år.
-Ja, okay. -Du skal bo i min celle.
-Okay, Daus. Jeg følger dig. -Ja.
Det er C-blokken.
Er det navnet? Wisma Citra?
Ja. "C" er for Citra.
Her er den nye fyr, som skal bo hos os.
Hej.
Der er en plads til dig herovre.
Lige ved siden af Rio.
-Aming. -Fito.
-David.
-Raphael. -Ja.
-Raphael. -Okay.
De fleste af os udfører "tamping".
Så vi er arbejdere her.
Betyder "tamping" at arbejde?
Ja, alle herinde er arbejdere.
Det, vi gør, er at holde alt rent.
Vis mig rundt i cellen. Hvad er der i hjørnet?
-Toilettet er der. -Så der er lidt privatliv.
Ja, med gardinet.
Okay.
-Vi er 20 i cellen. -Ja.
Jeg kan ikke forestille mig at være 20 om natten, så tæt på hinanden.
Det er jeg ikke vant til.
Vi arrangerer alt.
I skriver ned, hvem der gør hvad, og alle har et ansvarsområde.
Ja. Jeg skriver dig på listen.
Okay, så får jeg også pligter. Du smiler. Du kan lide idéen.
-Ja. -Han kan lide den.
Vil du tage mig med ud og…
-Ja, jeg viser dig blokken. -Okay.
Fængslet er utroligt ryddeligt og rent,
og de indsatte virker passive og velopdragne.
Så jeg får indtryk af, at det er et fængsel,
hvor myndighederne har fuld kontrol.
Hvordan vil du beskrive fængslet for en ny indsat som mig?
Ærligt.
Ja. Faktisk i dette fængsel er hovedformålet at følge reglerne.
Hvis du følger, hvad reglen siger, så bliver alt nemt for dig.
-På grund af konsekvenserne? -Ja, konsekvenserne.
Isoleringscellen er…
Vi frygter isolationscellen.
-Har du siddet i isolationscellen? -Nej.
-Bestemt ikke. -Er du god?
Nej, det vil jeg ikke opleve.
Nej?
Hvor lang er din dom?
Min dom er 12 år for besiddelse.
-Besiddelse? -Ja.
Hvad er dit foretrukne stof?
Jeg tog meth før og ecstasy.
Hvor mange gram havde du?
Det var 13 eller 14 pakker.
Folk, som bliver taget med stoffer,
selvom de ikke er handlere eller smuglere,
kan blive fængslet i op til 12 år.
-Min første forbrydelse. -Og du fik 12 år?
Jeg fik 12 år.
Det virker hårdt.
Sammenlignet med andre lande, hvor man skal besidde
kilovis af kokain for at få sådan en dom.
Det er en meget lang dom.
Ja.
Hvordan har du klaret dig i den tid?
Først er det svært. Med den her dom.
Den første fase, benægtelse, og den anden fase er at bebrejde nogen.
At forsøge at bebrejde nogen,
og allerede i tredje fase begynder man at acceptere.
Daus ved, hvad han gjorde forkert.
For mig virker 12 år hårdt for besiddelse af lidt meth,
og nu fokuserer han på at afsone sin dom og komme ud.
Jeg havde hørt, at alle fængsler her er overfyldte.
Da jeg kom ind i fængslet, ventede jeg at se horder af indsatte over det hele,
men her er utroligt roligt,
hvilket er ret besynderligt.
Måske føler de sig truet af fængslet.
Jeg ved ikke.
Der er lang vej igen. Jeg undersøger det.
DAG 2
I er så langsomme.
Som jeg lige har opdaget,
starter rehabiliteringen i Bangli Narkotika præcis klokken otte.
Jeg stiller mig i motionsgården med 100 brugere, afhængige og handlere,
som er blevet udvalgt til rehabiliteringsprogrammet.
Jeg har hørt, at det er en del af narkorehabiliteringsprogrammet.
Hver morgen kommer de herud, og de gør, hvad jeg skal til at gøre,
og jeg aner ikke, hvad det er.
Opstilling, opmærksomhed!
Indsatte Catur Dharma!
Vi, de indsatte, lover at være dydige mennesker med Pancasila.
De indsatte lover troskab mod Pancasila,
den grundlæggende filosofi i det moderne Indonesien.
Vi, de indsatte, indser og fortryder
det, som vi har gjort.
Det fremmer patriotisme, og at borgere arbejder for samfundet.
Må den almægtige Gud velsigne vores dharma. Amen.
Opstilling, opmærksomhed!
En, to, tre, fire, fem, seks, syv, otte.
Efter nogle styrkeøvelser
træder inspektøren Agus Pritiatno frem for at tale til sine indsatte.
Okay, vær klar, ja! Morgenånd!
Morgen, fantastisk!
Hvordan har I det?
Godt, sundt, fantastisk!
Hold jer sunde.
Ingen stoffer, ja, bedrift!
Så siger jeg tak.
Skift. Gå tilbage til jeres værelser.
Hej, kan du tale engelsk?
-Ja, men kun lidt. -Kun lidt.
Hvad handlede det om? Skal jeg… Skal du gå?
Ja, jeg skal gå.
Den indsatte, jeg forsøger at tale med, bliver marcheret tilbage til sin celle,
og jeg må ikke gå med ham.
Men inspektøren vil gerne tale.
Godt, hvordan går det? Godt.
Alle de mænd, som trænede og råbte her til morgen…
-Ja. -Hvad råbte de?
Det er fem forskellige løfter, som de skal følge.
Følg, adlyd, og lov ikke at gøre noget forkert,
mens de gennemgår korrigeringsprogrammet.
Vi, de indsatte,
forstår dette løfte og gør det ikke igen.
-Og så… -Hvad hedder du?
-Bona. Kald mig Bona. -Bona.
Bona. Du er indsat.
Du gennemførte programmet, og nu leder du det.
Ja.
Er det et privilegium, eller fik du besked på det?
Han var misbruger.
Efter rehabiliteringen fik han det meget bedre.
Jeg valgte ham som underviser med en befaling.
Er det obligatorisk? Skal de gøre det?
Ja, det er et af målene.
Det er vigtigt at genopbygge deres helbred først.
Et stærkt sind i en sund krop.
Hvad, hvis nogen gennemfører programmet
og gør noget forkert?
For eksempel, hvis du slår nogen, så skal du forlade programmet.
Og starte forfra?
Man skal i isolation først, og så begynder man på rehabilitering igen.
Når folk kommer i isolation, bliver de bange og vil ikke gøre det igen.
Truslen om isolationsblokken lader til at opretholde disciplinen her.
Og fængslet drives som et urværk.
Alle indsatte er tilbage i cellerne præcis klokken 12.45.
Goddag, alle sammen!
-Goddag. -Vi begynder at tælle.
En, to, tre, fire, fem, seks, syv, otte.
Han tæller os. Det ligner det i hvert fald.
Daus og resten af mine cellekammerater har fængselsjob,
så de tilbringer det meste af dagen udenfor.
Men hvis man ikke arbejder, er livet meget hårdere.
De andre kommer kun ud, når der er åbent.
Så de… Er de låst inde i 21 timer?
På visse dage, men to dage om ugen har de fem timer.
Ja.
Det er en lang dag, 21 timer ud af 24.
Det er lang tid at været låst inde i et rum som dette, ikke?
Det er virkeligheden.
Tyve mænd i hver celle.
Måske et par flere i andre.
Jeg har lagt mærke til, at de indsatte følger reglerne.
Det kan være kulturelt eller handle om disciplin eller kontrol.
Jeg ved det ikke, men når vagten går, følger de alt.
Alt, hvad de indsatte laver, overvåges nøje af myndighederne,
men hvis man er blevet valgt til rehabilitering,
er livet endnu mere reglementeret.
Jeg får at vide, at en mand fra rehabiliteringsprogrammet tager mig…
-Hej. Velkommen. -Hej. Ja.
Rehabiliteringsaktiviteterne er i gang.
Vi går til undervisningsrehabilitering.
Okay.
Sådan er fængsler.
Man mister sin ret til at beslutte noget, og jeg har mistet min ret til det.
Den obligatoriske rehabilitering inkluderer gruppetimer
med mere psykologisk fokus.
På vej ind ser jeg Ruli,
ham, som jeg prøvede at tale med til morgentræningen.
Hvor har du været de sidste par timer?
-Ingen steder. På værelset. -Var du i cellen?
Efter træningen i morges gik du tilbage til cellen?
-Ja. -Og nu kommer du her.
Vi har kun tre timer til det her.
Lad os danne en cirkel. Dan en cirkel!
Hvad hedder du?
-Raphael. -Rart at møde dig. Jeg er Ruli.
Ruli.
Ruli er 25. Han er fra det vestlige Indonesien,
og han er fire uger inde i det seks måneder lange rehabiliteringsprogram.
-Okay. Godmorgen! -Godmorgen!
Bare følg med.
Jeg er her.
Jeg vil ikke kunne genkende mig selv.
-Det bliver klart til sidst. -Det bliver klart til sidst.
For mig selv og andre.
Okay, bifald for os!
Nu skal vi dele vores følelser.
Okay. Vil en af jer…
-Mit navn er Abraham Baron Gunawan. -Hej, Baron.
I dag føler jeg, at jeg stadig er velsignet her i fængslet.
-Amen. -Amen.
-Amen. Tak. -Tak, Baron.
Videre. Hvem er den næste?
Er du bange for at dele følelser?
Så jeg føler mig ret glad.
-Deler du? -Ja.
Men kun tre til fem personer deler følelser hver dag.
Jeg håber, at I får et godt helbred nu og i fremtiden.
Tak.
Okay, venner. Hvem vil ellers dele sine følelser?
Én person til.
Okay. Jeg hedder Raphael.
Hej, Raphael.
Tak, fordi jeg må være her hos jer.
Okay. Tak.
Fængslet er i en bygning, ikke i hovedet.
Jeg håber, at I kan bekæmpe afhængigheden
og få jeres liv tilbage, når I kommer ud.
Amen.
Det var godt.
Tak, Raph, for dine delte følelser i dag.
Ligesom alle de andre fik jeg at vide, at jeg skulle komme til rehabilitering.
De har intet valg. De skal være her.
Det interessante er, at de ser engagerede ud.
Det er måske med i vurderingen.
De bliver måske observeret for at se, hvor engagerede de er.
Vi må styrke vores sind.
At få frataget deres valg er tvivlsomt.
Bør de kunne vælge, om de vil droppe stofferne?
Det kan man diskutere, ikke?
Amen.
Reglen lader til at være, at de indsatte skal betragte brug af narko
som totalt umoralsk og uacceptabelt.
Billedet bag dig fangede mit blik.
Forklar mig, hvad det viser.
Jeg vil vide mere om filosofien bag programmet
fra Bona, methmisbrugeren, der blev underviser,
som jeg mødte med fængselsinspektøren.
Vi kan vælge.
Vil vi være en god mand eller en dårlig mand?
Det opdeles i godt og ondt. Alkohol er ikke ulovligt her i landet.
-Ikke ulovligt. -Ja.
Kvinder er ikke ulovlige, for uden kvinder var vi her ikke, vel?
Og penge kan nogle gange indikere succes.
Vi har brug for penge, men hvis du har for mange penge
og bruger nattens piger, er det ekstremt.
-Hvad er nattens piger? Prostituerede? -Ja.
For en som mig fra Vesten… Jeg er en outsider, ikke?
Det lader til at handle mere om moralske værdier.
I Østen,
dette sted,
er det slemt at gøre noget for meget.
Var du et dårligt menneske?
Ja, jeg er et dårligt menneske.
For efter jeg sad her i fængslet, efter tre år, talte min far ikke til mig.
Og derefter døde han.
Og så følte jeg mig skyldig.
Jeg føler mig så skyldig herinde.
Så derfor føler jeg, at på grund af stoffer er jeg herinde.
Programmet skal rehabilitere os,
så vi kan fungere i samfundet.
For jeg garanterer, at når vi bruger stoffer,
er vi individualistiske.
Bonas lidenskab for programmet
er helt i tråd med det, jeg har hørt om social stigmatisering
omkring stoffer i det indonesiske samfund.
Det er umuligt at vide, om alle de indsatte deler Bonas tro,
men Ruli så engageret ud til mødet.
-Har du brug for rehabiliteringen? -Ja.
-Har du? -Ja, indtil videre.
Men du skal gøre det, ikke?
Du rakte ikke hånden op og sagde: "Jeg vil deltage i programmet."
Ja, det er obligatorisk,
men der er en del af mig,
som vil gøre det frivilligt,
fordi jeg vil forandre mig.
Derfor
er jeg glad for at deltage. Ja.
Hvorfor sidder du i fængsel?
Jeg brugte marihuana.
Kun til mig selv.
-Virkelig? -Ja.
Hvor meget?
Kun 15 gram.
-Femten gram? -Ja.
Hvor lang tid fik du i fængsel?
-Otte. -Otte år?
-For at ryge hash. -For at ryge. Ja.
Hvilket er lovligt i Amerika og mange andre steder.
Ja, otte år.
Fordi politiet vejede det og sagde, at jeg var forhandler.
Hvad brugte du det til?
Jeg arbejdede på en café og røg det, mens jeg lavede kaffe hver dag.
Hvad synes du om det?
Jeg blev overrasket over det.
For jeg har en familie, og nu vil min kone skilles.
-Fordi du kom i fængsel? -Ja.
Det er svært at være her, fordi min datter altid spørger mig:
"Far, hvor er du? Hvornår kommer du hjem?"
-Ved hun ikke, du er her? -Nej. Jeg siger, at jeg arbejder.
Hvornår fortæller du hende sandheden?
Jeg har ikke modet til at sige det. Jeg har det ikke.
-Jeg er for bange. -Hvad er du bange for?
Jeg tror, at det er vanen.
Samfundet i min hjemby, for jeg tror,
hvis man har siddet i fængsel, er det en dårlig ting.
At være indsat er en "dårlig" ting.
Okay. Det er mere et kulturelt stigma.
Ja, stigma. Jeg er bange.
Min datter.
Jeg ved ikke, om Ruli handlede eller bare selv brugte stoffer,
men han betaler en høj pris.
I samfundet anses man for at være svag og ond,
hvis man tager stoffer.
Så personer som Ruli accepterer nærmest deres skæbne,
fordi samfundet betragter dem som skurke.
Obligatorisk narkorehabilitering er hårdt,
undervurder det ikke,
men det er det, fængslet skal handle om.
Det skal handle om rehabilitering.
Hvordan man opnår det, er forskelligt i forskellige fængsler.
Og dette fængsel har sin egen måde.
DAG 3
Tamping-arbejdere som mine cellekammerater starter deres vagt klokken otte.
Vi skal gøre rent her.
Daus tager sig af fællesområdet uden for celleblokkene.
Så du gør det om morgenen og…
Om morgenen og eftermiddagen, før de lukker blokken.
Ja.
-Vi sørger for, at alt er perfekt. -Ja.
Får du betaling for arbejdet?
Nej, det hjælper mig med prøveløsladelse.
Ja. Så der er en fordel.
Det er ikke kun for at forlade cellen.
Kender du nogen, som fik det fjernet som straf?
Ja, selvfølgelig.
Nogle gange skaber de fysisk kontakt, som at slås,
og hvis de tamper, mister de jobbet.
Alle siger, at de er bange for at komme i isolation,
men at det er et af deres våben, som holder styr på jer.
Hvis I ikke opfører jer ordentligt.
Ja. Belønning og straf.
Men udover reglerne er der så andre måder at kontrollere jer på
og forhindre fri tale?
Er du bange for at kritisere fængslet?
-Som hvad? -Det ved jeg ikke.
Hvis du siger, at når de holder dig låst inde
og andre låst inde 21 timer om dagen, er det ondskabsfuldt.
Ja, jeg har allerede indset, at det er sådan her, så…
Jeg koncentrerer mig om at blive prøveløsladt.
Kun én ud af seks indsatte her har tamping-job.
Det er let at forstå, hvorfor de giver op og accepterer tamping-regimet.
Det er et vigtigt skridt mod tidlig prøveløsladelse.
Tamping-indsatte kan arbejde med madproduktion i køkkenhaven,
i køkkenet, eller de kan vælge mere kreative aktiviteter.
Det er værkstedet.
Hvad er det for et værksted?
Æsken bruges på Bali til at bære ofre.
Keben er traditionelle balinesiske æsker.
Er det også papir?
-Ja. -Lavet af papir. Flot arbejde.
De indsatte laver dem på opfindsom vis af rullet avispapir,
pynter dem og sælger dem til offentligheden.
Og det er en seriøs produktionslinje.
Vi kan arbejde her fra mandag til fredag.
-Skal jeg sidde her? -Ja.
Klokken otte om morgenen, når alle er blevet talt,
henter vagten her arbejderne fra blokken.
Kan de bruge det udenfor?
De kan starte en forretning.
Nogle af mine venner, som er blevet løsladt,
forsøger at sælge for folk her.
Men det er svært uden støtte udenfor,
og det er svært for os at finde et job.
Fordi samfundet her i landet
ser stofmisbrugere, eller folk, som bruger stoffer, som dårlige mennesker.
-Ikke folk, som skal hjælpes. -Ja, de fleste af os…
De fleste af dem har et negativt stigma.
-Den her? -Ja.
Du væver den, indtil den går helt op.
Okay.
Det negative stigma i samfundet.
Det er allerede i samfundets sind,
så alle, der kommer ud af fængslet, er ikke gode mennesker.
Mange af mændene herinde har svært ved at håndtere,
at de nu har det stigma.
Så på trods af det positive arbejde, der gøres her for at reducere misbrug,
har de brug for samfundets støtte, når de bliver løsladt.
Hvis den ikke findes, er kriminalitetscyklussen
med at blive fængslet igen uundgåelig for mange af dem.
For at hjælpe narkoforbrydere med at holde stien ren,
tilbyder fængslet også forskellige slags religiøs tilbedelse.
Men jeg begynder at indse, at kampen består af mere end reformering.
At kunne bevise over for indonesere uden for fængslet,
at narkoforbrydere er klar til at deltage i samfundet igen,
er lige så vigtigt.
DAG 4
Hvordan har I det?
Godt, sundt, fantastisk!
Indtil videre har jeg kun mødt folk, som er blevet fængslet
for besiddelse eller småhandel.
Men jeg ved, at mænd sidder fængslet her
for mere alvorlige lovovertrædelser.
Jeg blev bedt om at gå hen i kiosken, hvor de indsatte kan købe ting.
Cigaretter, chokoladebarer og den slags.
Og jeg skal vist hjælpe. Jeg ved det ikke. Det finder jeg ud af nu.
Tolle!
-Ja! -Hej, Tolle.
Ja, Raphael.
Jeg fik at vide, at jeg skulle komme herhen og hjælpe.
-Okay, intet problem. Kom ind. -Ja? Må jeg komme ind?
Kioskarbejderen Tolle er 35 år,
og jeg har hørt, at han var meget højere oppe i narkofødekæden.
-Hvad er hvad? -Det er nudlerne.
Kaffe, og her er vandet.
Okay. Hvordan betaler de dig?
De fylder et Brizzi.
Det er et Brizzi. Man indsætter penge fra…
-Som et kreditkort. -Ja.
-Er du klar til at hjælpe kunderne? -Ja. Jeg er klar, ja.
Han spurgte, om jeg er klar, men jeg er ikke klar.
-Roti Sisir. -Den her?
-De nudler? -Ja.
-Beng-beng. -Hvad er det?
-Den øverste? Den? -Beng-beng.
-Den her? -Ja.
Kom så!
-Ja. -Hvorfor skynder du på mig?
Du skal være hurtig. Sådan…
-Tag den. Hvad vil du have? Den? Tag. -Ja.
Ja, men du ved, hvor alt er. Jeg er ny og ved ikke…
Hvor lang er din dom?
14 år.
-Fjorten år? -Ja.
Metamfetamin. Shabu.
Nå, shabu-shabu.
Ja, for jeg blev taget af politiet i lufthavnen.
Hvilken mængde?
-Tre kilo. -Tre kilo?
-Ja. -Det er meget.
Tre småkager.
-Den her. Ja. -Den her?
Hvorfor gjorde du det?
Jeg har ikke mor og far. De er allerede væk. Døde.
Så jeg ville give det til min lillesøster til skolen.
Hvor gammel er din søster?
Nu, 20. Før, omkring 15.
Så du gjorde det for at forsørge familien.
-Og hjælpe familien. -Ja.
Tolle påstår, at han bare ville forsørge sin lillesøster.
Tag lidt chokolade, før den smelter. Åbn den.
Okay. Mange tak.
Men han har været med i narkobander i mange år,
og at importere kilovis af meth er narkosmugling på højt niveau.
Her i Indonesien er han heldig, at han ikke fik en hårdere dom.
Da du var involveret i organiseret kriminalitet,
og du smuglede narko,
vidste du så, at din regering her har dødsstraf for narkosmugling?
Ja, det ved jeg.
Så du var ikke bange eller afskrækket?
Jeg havde banden før.
Hvor gammel var du? 19? 18?
Omkring 14. Ja.
-Fjorten? -Ja, stadig ung.
-Hvilke stoffer solgte du? -Alt.
Kokain, heroin, marihuana.
Shabu-shabu.
Hvordan smuglede du stofferne?
Hvordan fik du dem med ind i Indonesien?
I en kuffert. I lufthavnen.
Ja.
Og så overfaldt politiet mig og sagde:
"Åh gud, du er fra et kartel, et indonesisk kartel."
-Virkelig? -Jeg sagde: "Hvad helvede? Kom nu!"
Var din chef med i en stor bande?
Ja. En stor en.
Jeg er kun en smugler.
Hvad skete der med din chef?
Det ved jeg ikke.
Det ved du ikke.
Hvis man bliver taget, taler man ikke om chefen.
Så er ens familie død. Familien er død.
Sådan er banden.
Tolle er den anden ende af de narkotika-indsatte.
Smugleren, der arbejder for et indonesisk narkokartel.
Folk, som er blevet taget for at smugle narko ind i landet,
har fået dødsstraf,
så en dag skal han integreres i samfundet igen…
…og det bliver svært for ham.
DAG 5
Forbered!
Jeg har set, hvor strengt regimet er her,
og inspektøren, Agus Pritiatno,
styrer 1.000 indsatte med kun 83 vagter.
Mange indsatte tilbringer dagen med at være låst inde i overfyldte celler,
men jeg har ikke set tegn på problemer.
Det her er centrum for aktiviteter.
Jeg vil finde ud af, hvorfor inspektøren mener,
at de indsatte skal styres så strengt.
Alle de indsatte kan foretage videoopkald.
Vi lytter til deres samtale med familien.
Siger de noget upassende, afslutter vi opkaldet.
Og hvorfor er det nødvendigt?
For et år siden var der nogle provokatører.
De dannede en bande her.
Det var helt sikkert en sikkerhedstrussel.
Nogle af de indsatte tilbringer op til 21 timer i deres celler.
Hvad er politikken bag det? Hvad er grunden til det?
Det er sandt, at efter de tre timer, som de får,
skal de tilbage i cellen.
Hvis vi lukker alle ud samtidig, ender det med kaos.
Der vil ske mange problemer.
Er det retfærdigt?
Dommen betyder, at de mister deres frihed, så de skal følge reglerne.
Jeg har lagt mærke til, mens jeg har været her,
at forholdet mellem de indsatte og vagterne er ret sundt.
Hvor vigtigt er det for, at alt går glat i fængslet?
Det følelsesmæssige forhold,
som børn har til forældre eller søskende,
er det, vi skal opbygge.
Før var fængslet bare et fængsel.
Og vi kunne antage, at det var fyldt med vold.
Sådan er det ikke længere.
Før, hvis nogen begik en fejl, bankede vi dem sønder og sammen.
Det er slut.
Men mange af de indsatte har nævnt, at de er bange for at komme i isolation.
At det er en god forebyggende foranstaltning.
Det skræmmer dem, Raph,
fordi de kun har shorts på, og der er koldt derinde.
Så koldt!
Hvad er det længste, en indsat kan blive holdt isoleret?
Der var en. Han var en stor forhandler.
Han ankom her, og han var en stor risiko.
Vi satte ham
i isolation i tre måneder.
Her må ingen opføre sig hårdt eller arrogant.
Hvor mange er isoleret lige nu?
Ingen. Ingen i øjeblikket.
Må jeg se isolationen?
Det er ikke længere tilladt at gå derind.
Hemmeligt.
Men du kan se den herfra.
Inspektørens villighed til at bruge isolationsblokken
som en straf føles autoritær,
men han har tydeligvis en blød side, som de indsatte synes at sætte pris på,
og som måske bidrager til følelsen af harmoni i dette fængsel.
-Hvordan går det? Alt okay? -Godt, og dig?
Det er en vigtig dag for Ruli.
-Hvad skal du? -Ringe til min familie.
Hvem skal du tale med?
Mor. Jeg har ti minutter til et opkald.
-Ti minutter? -Ja. Ti minutter.
Rulis familie bor flere hundrede kilometer væk
og har ikke råd til at besøge ham.
Men som alle indsatte får han to videoopkald hver uge.
Det er ikke særlig privat, men det er vel bedre end ingenting.
Assalamu alaikum, tante.
Jeg håber, at tante og mor er raske.
Fortsæt med at støtte Ruli her,
så Ruli kan blive bedre end før.
De virker meget glade.
Det er en lettelse for hans mor at se ham smile og være i godt humør,
for de er nok bekymrede for, hvordan han klarer det.
Det er lidt svært at bo her, tante.
Derfor må vi lære at tænke positivt her.
Jeg skal blive ved med at tænke positivt.
Raphael!
Jeg er her med Ruli.
Hej!
Ham her, mor,
han blev dømt til livstid i England.
Men efter 12 år med processen blev han bevist uskyldig.
Jeg lader jer snakke. Det var rart at møde jer.
For mig føles det forkert, at han sidder inde så længe
for besiddelse af lidt marihuana.
Det, der skete, har resulteret i
et ødelagt forhold til hans kone
og endnu vigtigere, hans datter.
Så jeg går ud og giver ham privatliv.
Hold mit hjerte stærkt!
Jeg elsker jer! Farvel!
Assalamu alaikum.
DAG 6
Det er min sidste dag i Bangli Narkotika-fængsel.
Jeg har fået at vide, at i dag bliver en overraskelse.
En rockkoncert i fængslet.
De indsatte bruger musik til at sende et budskab til befolkningen om,
at de ikke er fortabte,
og deres initiativ støttes af inspektøren.
Inspektøren er også glad for musik,
så han opfordrer de indsatte til at spille på instrumenter.
Daus er en af de indsatte, jeg har mødt,
og han har startet et band, The Injexxis,
og de optræder for de andre i dag.
Så lad os se, hvor gode de er.
Så vi lytter nu og starter nu.
En, to, tre, nu!
Til sidst vil jeg vise jer
At jeg ikke er en gående død mand
Det er skønt at se inspektøren støtte helt op om dem.
Jeg er ikke en skide død mand.
Tak.
I bragte regnen frem.
I rystede Gud.
Tak.
Daus' band laver musik med et ægte formål.
-Hvilket budskab forsøger I at formidle? -Folk i fængsel er altid skurken.
Så vi vil bevise, at vi ikke er gående døde mænd.
Det beviser vi efter løsladelsen.
Hvordan ser folk det?
De holder fængselsfestivaler, hvor vi spiller vores musik.
Bliver I taget ud for at optræde?
Ja, udenfor for at optræde, og online.
Så vi filmer videoen og indspiller sangen.
Nu kan vi uploade vores musikindhold på YouTube.
Så de tillader det, men under deres opsyn.
Ja. Bliv ved med at optræde med den slags sange.
-Mange tak. -Ja.
Fængslet hjælper med at sende et positivt budskab
til den indonesiske befolkning for at standse stigmaet om fængsler,
men rehabiliteringsprogrammet her er stadig et meget nyt initiativ.
Det er for tidligt at sige, hvor vellykket det bliver.
For nogle kan de obligatoriske rehabiliteringsprogrammer,
som de driver her, virke kontroversielle.
Og efter min mening er dommene,
som narkoforbrydere får her i Indonesien, hårde.
Men ud fra det, jeg har set,
lader myndighederne til at have et oprigtigt ønske om
at hjælpe mændene her med at bryde den onde cirkel med narkokriminalitet.
Tekster af: Mila Tempels