Închisoarea Bangli Narkotika. Bali, Indonezia.
Dimineața bună!
Autoritățile locale susțin că reformează traficanții de droguri…
Nu drogurilor, da realizărilor!
…cu ajutorul unui nou program obligatoriu de dezintoxicare.
Dacă nu urmezi regulile noastre, vor exista consecințe.
Mă simt binecuvântat să fiu în această închisoare.
Dar în țara în care traficanții și consumatorii sunt stigmatizați…
Vă paște pedeapsa cu moartea pentru trafic.
Da, știu.
Erai un om rău când consumai droguri?
Da, sunt un om rău.
…pot fi acești prizonieri cu adevărat reabilitați în ochii societății?
Pentru a afla răspunsul, voi sta o săptămână alături de ei.
Dar nu e prima oară când sunt închis.
Mă numesc Raphael Rowe.
Am fost acuzat în Anglia pentru o crimă pe care nu am comis-o
și condamnat pe viață fără eliberare condiționată.
Mi-a luat 12 ani să-mi curăț imaginea.
Acum, călătoresc prin lume
ca să descopăr cum e viața în cele mai dure închisori.
Bali, Indonezia.
Turiștii din toată lumea se adună aici,
însă, în spatele petrecerilor,
indonezienii de rând trăiesc o cu totul altă viață.
O societate extrem de conservatoare,
care stigmatizează puternic consumul de droguri.
Putem să-i comparăm
pe cei 15.000 de tineri care mor în urma consumului de droguri
cu numărul traficanților de droguri care mor anual.
Trebuie încă o dată să declarăm război drogurilor.
Abordarea controversată a președintelui Joko Widodo
aduce pedeapsa capitală pentru traficanți
și sentințe dure pentru consumatori.
Indonezia are dintre cele mai aspre legi împotriva drogurilor,
rezultatul fiind închiderea unui număr mare de oameni.
Poți ispăși mulți ani de închisoare pentru o cantitate mică de iarbă.
Cu toate astea, oamenii sunt dispuși să riște.
Prin urmare, închisorile indoneziene
sunt arhipline de traficanți și consumatori de droguri.
Așadar, guvernul a venit cu ideea
unui program radical de reabilitare.
Mă îndrept spre închisoarea Lapas Narkotika Bangli,
din partea estică a insulei Bali.
E o închisoare pentru traficanți și consumatori.
Mi s-a comunicat că programul de reabilitare
are ca scop reprogramarea creierului deținuților.
Voi afla dacă funcționează sau nu.
Închisoarea Bangli Narkotica are ca scop vindecarea dependenților
și reformarea traficanților și am auzit că metodele lor
nu seamănă deloc cu cele din închisorile occidentale.
Cred că e prima oară când permit unui străin ca mine
să pătrundă într-o închisoare indoneziană.
Guvernul e foarte discret cu tratamentul aplicat deținuților.
PRIMA ZI
Haide!
Stai jos!
- Raphael Rowe? - Da.
Sunt preluat de directorul închisorii și adjunctul său.
Trebuie să urmezi regulile.
Câtă vreme le respecți, îți garantez că totul va fi în regulă.
Ce se întâmplă când un deținut nu respectă regulile?
Trebuie s-o faci.
Dacă nu urmezi regulile noastre, vor exista consecințe.
Urmează percheziția corporală.
Ridică-te!
Dezbracă-te și stai în genuflexiune.
Vei urina în acest recipient,
iar noi te vom testa.
Ce anume căutați la testul de urină?
Iarbă, shabu-shabu sau ecstasy.
Ce e shabu?
Metamfetamină.
- Shabu-shabu e metamfetamina. - Da.
- E unul dintre cele mai populare droguri? - Da.
Deținuții din Bangli sunt împărțiți în patru mari sectoare.
Au o curte interioară în mijloc,
flancată de spații de rugăciune
și de ferma închisorii.
A fost proiectată pentru 468 de deținuți,
dar, cu atât de mulți condamnați, în prezent adăpostește peste o mie.
Pentru o închisoare arhiplină,
e extraordinar de tăcută.
- Bună! Sunt Daus. - Eu sunt Raphael.
Raphael, încântat.
Daus are 38 de ani
și e închis de aproape șase ani.
- Da, bine. - Vei sta în celula mea.
- Bine, Daus. După tine. - Da.
E sectorul C.
Așa i se spune? Wisma Sitra?
Da. „C” de la Citra.
El e noul tip și va sta cu noi.
Salutare!
Ăsta e locul tău.
Chiar lângă Rio.
- Aming. - Fito.
- David.
- Raphael. - Da.
- Raphael. - Bine.
Majoritatea facem tamping.
Deci suntem muncitori.
„Tamping” înseamnă muncă?
Toți colegii mei de celulă sunt muncitori.
Noi suntem cei ce păstrează curățenia.
Fă-mi un tur al celulei. Ce e în colțul acela?
- Acolo e baia. - Deci aveți intimitate.
Da, cu perdeaua.
Bine.
- Suntem 20 în celulă. - Da.
Nu-mi pot imagina cum e să dormi cu 20 de colegi,
în înghesuială. Nu sunt obișnuit.
Totul e organizat.
Deci faceți totul prin rotație. Fiecare are responsabilitatea lui.
Da. Te voi trece și pe tine pe listă.
Voi avea și eu treaba mea. Zâmbești! Te distrează ideea.
- Da, îmi place ideea. - Îi place.
Vrei să mă duci afară…
- Da, să-ți prezint sectorul. - Bun.
Închisoarea e foarte ordonată și curată.
Iar deținuții par a fi supuși și manierați.
Deja am impresia că mă aflu într-o închisoare
în care autoritățile dețin controlul absolut.
Cum ai descrie închisoarea unui nou prizonier, cum sunt eu?
Sincer.
Da. În această închisoare,
contează doar să respecți regulile.
Dacă respecți regulile,
totul ți se va părea foarte ușor.
- Asta din cauza consecințelor? - Da.
Celula de izolare…
Ne temem de ea.
- Ai ajuns în celula de izolare? - Nu.
- Ești cuminte?
Nu voi ajunge acolo. Nu vreau acea experiență.
Nu?
Ce sentință ai?
Mi-au dat 12 ani pentru deținere de droguri.
- Deținere? - Da.
Ce drog preferi?
Consumam metamfetamină și ecstasy.
Câte grame aveai asupra ta?
13 sau 14 pachete.
Cei prinși cu droguri,
dacă nu se dovedește că sunt traficanți,
pot fi închiși până la 12 ani.
- E prima mea abatere. - Și ai 12 ani?
12 ani.
Mi se pare foarte dur.
În comparație cu alte țări, unde trebuie să fi prins
cu kilograme de cocaină pentru a primi această sentință lungă.
E o sentință foarte lungă.
- Așa e. - Cum ai făcut față?
E destul de greu la început.
Prima etapă e cea de negare, a doua e să dai vina pe altcineva.
Încerci să dai vina pe alții,
iar, odată ajuns în etapa a treia, începi să accepți.
Daus își recunoaște fapta.
Mi se pare foarte dur să ispășești 12 ani pentru deținere de metamfetamină.
Acum se concentrează pe terminarea sentinței și pe eliberare.
Am auzit că toate închisorile sunt arhipline.
Când am pășit în închisoare, mă așteptam la o avalanșă de deținuți.
Planează însă un calm incredibil,
ceea ce mi se pare bizar.
Probabil că se simt amenințați de închisoare.
Nu știu.
Mai am multe de aflat.
ZIUA A DOUA
Vă mișcați prea lent.
Așa cum tocmai am aflat,
programul de reabilitare din Bangli Narkotika începe la 08:00.
Mă alătur celor 100 de consumatori, dependenți și traficanți în curte.
Cu toții au fost aleși pentru programul de reabilitare.
Mi s-a spus că face parte din programul de reabilitare.
Ies în fiecare dimineață și fac ceea ce urmează să fac și eu.
Habar nu am ce anume.
Atenție la mine!
Prizonierii Catur Dharma!
Noi, deținuții, promitem să fim oameni virtuoși cu Pancasila.
Deținuții jură loialitate față de Pancasila,
filozofia fondatoare a Indoneziei moderne.
Noi, deținuții,
înțelegem și regretăm amarnic
faptele pe care le-am comis.
Încurajează patriotismul
și muncitorii care contribuie la binele societății.
Domnul să ne binecuvânteze dharma. Amin.
Atenție!
Unu, doi, trei, patru, cinci, șase, șapte, opt.
După puțină mișcare de înviorare,
directorul Agus Pritiatno li se adresează deținuților.
Fiți gata! Da! Spiritul de dimineață!
Dimineața bună!
Cum vă simțiți?
Bine, sănătoși, bucuroși!
Să fiți sănătoși!
Nu drogurilor, da realizărilor!
Vă mulțumesc.
Gata. Înapoi în celule, vă rog!
Ce mai faci? Vorbești engleza?
- Foarte puțin. - Puțin.
Despre ce a fost vorba? Trebuie să pleci?
Da, trebuie.
Deținutul cu care încerc să discut
e trimis direct în celulă
și mi se interzice să-l urmez.
Directorul însă e deschis la vorbă.
Bine, ce mai faci? Totul bine?
Cu toții au scandat și au exersat.
- Da. - Ce anume scandau?
Jurământul include cinci promisiuni care trebuie urmate.
Să respecte, să se supună și să promită să nu calcă greșit
pe durata programului de corecție.
„Noi, ca deținuți,
înțelegem această promisiune și nu vom repeta greșeala.”
- Apoi… - Cum te numești?
- Bona. Spune-mi Bona. - Bona. Ești deținut.
Ai încheiat programul, iar acum îl conduci.
Da.
E un privilegiu sau ți se cere asta?
E fost consumator.
După ce a urmat programul de reabilitare, și-a revenit foarte bine.
L-am ales și l-am numit educator în cadrul programului.
E obligatoriu? Trebuie să facă asta?
Da, e unul dintre scopuri.
E important să-și redobândească sănătatea.
O minte puternică într-un corp sănătos.
Dacă vreun deținut implicat în program
face ceva greșit?
Dacă pocnești pe cineva, ești eliminat din program.
O iei de la capăt?
Ajungi la izolator și o iei de la început.
Cei care ajung la izolator se sperie și sigur nu mai greșesc.
Amenințarea cu izolarea
e esențială pentru menținerea disciplinei.
Închisoarea funcționează ca un ceas elvețian.
Prizonierii revin în celule la 12:45 fix.
Bună ziua!
- Bună ziua! - Începem numărătoarea.
Unu, doi, trei, patru, cinci, șase, șapte…
Face numărătoarea, din câte văd.
Daus și restul colegilor mei au slujbe,
așa că-și petrec majoritatea timpului afară.
Dacă nu muncești, viața e mult mai dură.
Ceilalți ies doar în orele de pauză.
Și stau închiși timp de 21 de ore?
În anumite zile. Două zile pe săptămână au câte 5 ore.
Da.
E o zi lungă. 21 din 24 de ore.
E mult să stai închis într-un spațiu ca ăsta, nu?
Asta e realitatea.
Douăzeci de oameni pe celulă.
Poate mai mulți în altele.
Am observat că deținuții sunt foarte supuși.
Poate ține de cultură, de disciplină
sau de control. Nu știu. Dar există un fel de…
Când apare gardianul, ei execută orice comandă.
Tot ce fac deținuții e monitorizat îndeaproape de autorități,
dar dacă ești ales pentru dezintoxicare,
ai un regim de viață și mai strict.
Mi s-a sus că mă va duce un tip de la dezintoxicare la…
- Bună! Bun-venit! - Bună! Da.
Au început activitățile de dezintoxicare.
Mergem la cursul de reabilitare educațională.
Bine.
Așa e la închisoare. Nu mai ai dreptul să decizi singur.
Iar acum eu nu mai pot decide nimic.
Dezintoxicarea obligatorie include ședințe de grup
cu accent pe efectul psihologic.
La intrare, îl văd pe Ruli,
tipul cu care am vrut să discut dimineață.
Unde ai fost în ultimele ore?
- Nicăieri. În cameră. - Ai fost în celulă?
De la înviorare te-ai dus direct în celulă?
- Da. - Și acum vii aici.
Avem doar trei ore pentru asta.
Așezați-vă în cerc!
Cum te cheamă?
- Raphael. - Încântat. Eu sunt Ruli.
Ruli.
Ruli are 25 de ani. E din vestul Indoneziei.
Urmează programul de dezintoxicare de patru săptămâni.
- Bună dimineața! - Bună dimineața!
Zi după el.
Sunt aici.
Nu mă voi recunoaște.
- Voi deveni liber. - Voi deveni liber.
- Pentru mine și pentru alții. - Pentru mine și pentru alții.
Aplauze pentru noi!
Acum ne vom împărtăși sentimentele.
Bun. Poate cineva să…
Sunt Abraham Baron Gunawan.
Bună, Baron!
Și astăzi mă simt binecuvântat de această închisoare.
- Amin. - Amin.
Amin. Mulțumesc.
Mulțumesc, Baron.
Mai departe. Cine vrea?
Te temi să spui ce simți?
Mă simt fericit.
- Tu vorbești? - Da.
Dar iau cuvânt doar între trei și cinci în fiecare zi.
Sper ca toți să fiți sănătoși acum și în viitor.
Mulțumesc.
Mulțumim.
Bun, prieteni. Cine mai vrea să ne mai spună ce simte?
Încă o persoană.
Bine. Mă numesc Raphael.
Bună, Raphael!
Mulțumesc că m-ați primit aici.
Bine. Mulțumim.
Închisoarea e o clădire, nu o stare de spirit.
Vă urez să scăpați de dependență
și să vă recăpătați vechea viață la eliberare.
Amin.
Bravo!
Mersi, Raph, pentru sentimentele împărtășite.
Ca tuturor celorlalți, mi s-a spus că e obligatoriu să particip la program.
Nu au de ales, prezența e obligatorie.
Interesant e că par interesați.
Poate că și asta se evaluează.
Poate le e urmărit nivelul de implicare.
Trebuie să ne întărim mintea.
Decizia de-a le fi luată puterea de alegere e discutabilă.
Ar trebui să aleagă dacă vor să nu consume droguri?
Asta e discutabil, nu?
Amin.
Pare că doctrina le cere prizonierilor să renunțe la droguri
ca fiind complet imorale și inacceptabile.
Mi-a atras atenția desenul din spatele tău.
Explică-mi ce reprezintă.
Vreau să aflu mai multe despre filosofia programului
de la Bona, dependentul devenit educator,
pe care mi l-a prezentat directorul.
Putem să alegem.
Vrem să fim oameni buni sau oameni răi?
E diferența dintre bine și rău. Alcoolul nu e ilegal în țara asta.
- Nu e. - Da.
Femeile nu sunt ilegale, fiindcă fără ele n-am exista, da?
Banii pot indica uneori succesul.
Ne trebuie bani, dar, dacă ai prea mulți,
dacă te folosești de escorte, e exagerat.
- Cum adică escorte? Prostituate? - Da.
Pentru cineva ca mine, un occidental, un străin…
am impresia că ține mai mult de valorile morale.
În Orient,
în acest loc,
dacă faci ceva exagerat, e rău.
Ai fost un om rău?
Da, sunt rău.
Fiindcă, după ce am fost închis,
timp de trei ani tata nu mi-a mai vorbit.
Iar apoi a murit.
Mă simt vinovat.
Am conștiința foarte încărcată.
De aceea, simt că drogurile m-au adus aici.
Programul ăsta ne reabilitează,
ne ajută să funcționăm în societate.
Fiindcă pot garanta că, atunci când ne drogăm,
devenim individualiști.
Adeziunea lui Bona la program
e în concordanță cu ce am auzit despre stigmatizarea socială
a drogurilor în societatea indoneziană.
E imposibil de știut dacă toți deținuții chiar împărtășesc credința lui Bona.
Dar Ruli a părut sincer implicat la ședință.
- Programul ți se pare necesar? - Da.
- Serios? - Da. Până acum.
Dar e obligatoriu, nu? Nu ridici mâna și spui:
„Vreau la dezintoxicare.”
Da, e obligatoriu.
Dar o parte din mine
vrea să-l urmeze voluntar,
fiindcă vreau să mă schimb.
De aceea…
mă bucur că-l urmez.
De ce ești închis?
Consumam marijuana.
Doar o consumam.
- Serios? - Da.
Cât?
Doar 15 grame.
- 15 grame? - Da.
Ce sentință ai primit?
- Opt. - Opt ani?
- Doar fiindcă ai fumat iarbă! - Da.
Ceea ce e legal în America și în multe alte locuri.
Da, opt ani.
Pentru că poliția mi-a găsit cântarul,
au spus că sunt traficant.
La ce-l foloseai?
Lucram la o cafenea.
Făceam cafele în fiecare zi.
Ce părere ai despre asta?
Am fost surprins.
Aveam deja o familie, iar acum…
soția mea a divorțat din această cauză.
- Fiindcă ai ajuns la închisoare? - Da.
E greu să fiu aici, fiindcă fiica mea mă întreabă mereu:
„Tati, unde ești? Când vii acasă?”
- Nu știe că ești aici? - Nu. I-am spus că lucrez.
Când o să-i spui adevărul?
N-am curajul să-i spun. Pur și simplu nu am.
- Mă tem prea tare. - De ce te temi?
Cred că de preconcepție.
În orașul meu, toată lumea crede
că, dacă ai fost la închisoare, ești un om rău.
E un lucru „rău” să fii prizonier.
Da, e mai mult un stigmat cultural.
Da, un stigmat. Mi-e teamă.
Fiica mea.
Nu știu dacă Ruli vindea sau doar consuma droguri,
dar e sigur că plătește cu vârf și îndesat.
Societatea te consideră un om slab
și rău dacă consumi droguri.
Așa că oamenii ca Ruli
par resemnați cu această soartă,
fiindcă societatea i-a categorisit ca oameni răi.
Reabilitarea obligatorie e dură,
nu subestimați asta, dar asta trebuie să facă închisoarea.
Trebuie să te reabiliteze.
Cum face asta diferă de la o închisoare la alta.
Iar închisoarea asta are metoda sa.
ZIUA A TREIA
Muncitorii precum colegii mei
încep tura la ora 8:00.
Acum vom curăța zona.
Daus îngrijește zona comună din afara sectorului.
Faceți asta dimineața și…
Dimineața și după-amiaza, înainte de închiderea sectorului.
Da.
- Ne asigurăm că totul e ordonat. - Așa.
Ești plătit pentru asta?
Nu, mă ajută să obțin eliberarea condiționată.
Da, deci ai un beneficiu.
Nu muncești doar ca să ieși din celulă.
Știi să-i fi fost interzisă cuiva ca pedeapsă?
Da, desigur.
Uneori apar bătăi,
iar dacă ești muncitor, îți pierzi postul.
Toți îmi spun că se tem să ajungă la izolator.
Asta e una dintre armele cu care sunteți ținuți sub control.
- Dacă nu faci ce ți se spune… - Da. Recompensă și pedeapsă.
Sunt curios dacă, în afara regulilor,
există alte moduri de-a vă controla, de-a vă împiedica să vorbiți liber.
Ți-e frică să critici închisoarea asta?
- Cum ar fi? - Nu știu.
Poate să spui că a fi închiși tu
și toți ceilalți 21 de ore pe zi e o cruzime.
Știu deja că așa stau lucrurile aici, deci…
Eu mă concentrez doar să obțin eliberarea condiționată.
Doar unul din șase deținuți de aici face muncă fizică.
E ușor de înțeles de ce ți-ai vedea de treabă
și-ai accepta regimul de muncă.
E un pas esențial către obținerea eliberării condiționate.
Deținuții pot munci la producerea hranei la ferma închisorii,
în bucătărie sau desfășurând activități mai creative.
- Aici e atelierul. - Ce fel de atelier este?
Caseta aceasta e foarte utilă în Bali. Se pun ofrande în ea.
Keben sunt casete tradiționale balineze.
Și asta e din hârtie?
- Da. - Foarte bine lucrată.
Deținuții le fac rulând ziare,
apoi sunt pictate și vândute publicului.
E o linie de producție serioasă.
Putem lucra aici de luni până vineri.
- Unde să stau? Aici? - Da.
De la ora opt dimineața, după numărătoare,
ofițerul de aici aduce muncitorii de pe sector.
Pot face asta și-n libertate?
Ai putea începe o astfel de afacere afară.
Unii dintre prietenii mei deja eliberați de aici
încearcă să ne fie distribuitori.
Dar e greu fără ajutor afară.
E greu și să găsești de lucru.
Pentru că societatea din țara aceasta
consideră că vânzătorii și consumatorii de droguri sunt oameni răi.
- Nu oameni care au nevoie de ajutor. - Da, majoritatea…
Majoritatea poartă acest stigmat.
- Asta? - Da.
Pe asta o împletești până stă dreaptă.
Bun, așa.
Stigmatizarea socială.
Asta e deja implantată în conștiința socială.
Oricine iese din închisoare nu e un om foarte bun.
Multora dintre cei de aici
le vine greu să se împace cu faptul
că acum poartă acest stigmat.
În ciuda activităților pozitive de aici pentru reducerea dependenței lor,
au nevoie de sprijinul societății după eliberare.
Dacă asta lipsește, cercul vicios al criminalității,
al reîntoarcerii la închisoare va fi inevitabil pentru mulți.
Ca să-i ajute pe deținuți să țină calea dreaptă,
închisoarea încurajează și diferite forme de venerație religioasă.
Dar încep să văd că reformarea deținuților nu e singura bătălie.
A le putea dovedi indonezienilor din afara închisorii
că deținuții sunt gata să se reintegreze în comunitate
e un lucru la fel de important.
ZIUA A PATRA
Cum vă simțiți?
Bine, sănătoși, bucuroși!
Până acum, am întâlnit doar prizonieri care au fost închiși
pentru posesie sau trafic redus,
dar știu că sunt tipi închiși aici
pentru infracțiuni mult mai grave.
Am fost chemat la bufet, unde deținuții pot cumpăra mărunțișuri,
țigări, ciocolată și altele de felul ăsta.
Cred că voi da o mână de ajutor. Nu știu, voi afla imediat.
Tolle!
- Da! - Bună, Tolle!
Da, Raphael.
Raphael. Mi s-a spus că trebuie să vin să ajut.
- Bine. Nicio problemă. Intră. - Da? Pot intra? Bine.
Lucrătorul la bufet Tolle are 35 de ani
și am auzit că ocupa o poziție de sus în lanțul trofic al drogurilor.
- Ce-i acolo? - Tăieței, cafea, iar aici e apa.
Bine. Cu ce se plătește?
Încarci cardul Brizzi.
- Ăsta e cardul Brizzi. - Așa.
- Pui banii din… Da! - Ca un card de credit.
- Ești gata să servești? - Da.
Da, sunt gata.
M-a întrebat dacă sunt gata, dar nu sunt.
- Roti Sisir. - Asta?
- Tăiețeii ăștia? - Da.
- Beng-Beng. - Ce-i aia?
- De sus? Asta? - Beng-Beng.
- Asta? - Da.
Haide!
- Da. - De ce mă grăbești?
Trebuie să te grăbești.
- Iei. Ce vrei? Asta. Iei. - Da.
Dar tu știi unde sunt toate. Eu sunt începător, nu știu…
Cât ai de ispășit?
Vreo 14 ani.
- Paisprezece ani? - Da?
Metamfetamină. Shabu.
Shabu-shabu.
M-a prins poliția în aeroport.
Ce cantitate?
- Trei kilograme. - Trei?
- Da. - E mult.
Trei fursecuri.
- Astea. Da. - Astea?
De ce ai făcut-o?
Nu aveam părinți. Muriseră deja.
Voiam să-i dau surioarei mele bani pentru școală.
Câți ani are sora ta?
Acum 20. Înainte, cam 15.
Ai făcut-o ca să-ți susții familia.
- S-o ajuți. - Da.
Tolle spune că a vrut doar să-și ajute sora mai mică.
Ia ciocolată până nu se topește. Desfă-o.
Bine. Mulțumesc mult.
Dar e în bandele de droguri de mulți ani,
iar tentativa de-a importa kilograme de metamfetamină înseamnă trafic serios.
Aici, în Indonezia, e norocos că pedeapsa n-a fost și mai aspră.
Când activai în banda de crimă organizată
și făceai trafic cu droguri,
știai că statul a instituit aici pedeapsa capitală pentru asta?
Da, știam.
Și asta nu te-a speriat?
Eram în bandă înainte de asta.
Câți ani aveai? 19? 18?
Cam 14. Da.
- Da, încă tânăr. - 14?
- Ce droguri vindeai? - De toate.
Coca, heroină, marijuana.
Shabu-shabu.
Cum le traficai?
Cum le aduceai în Indonezia?
În cantități mici. Cu avionul.
Așa.
Apoi m-a săltat poliția și a spus:
„Doamne! Ești dintr-un cartel. Un cartel indonezian”.
- Serios? - Am zis: „Ce naiba? Fiți serioși!”
Șeful tău făcea parte dintr-o bandă de crimă organizată?
Da. Una mare.
Eu eram doar traficant.
Ce a pățit șeful tău?
- Nu știu. - Nu știi.
Dacă ești prins, nu le spui despre șef.
Dacă vorbești despre șef, familia ta e moartă.
Așa e în bandă.
Tolle e la celălalt pol al deținutului pentru droguri tipic.
Traficantul care lucra pentru un cartel indonezian al drogurilor.
Persoanele prinse pentru trafic de droguri în țara asta
au primit pedeapsa capitală.
Într-o zi, va fi reintegrat în societate.
Asta va fi o mare provocare.
ZIUA A CINCEA
Fiți gata!
Am văzut cât de strict e regimul aici,
iar directorul general, Agus Pritiatno,
se ocupă de o mie de prizonieri
cu ajutorul a doar 83 de gardieni.
Mulți deținuți stau toată ziua închiși
în condiții de supraaglomerare,
dar n-am văzut semne de revoltă.
Acesta e centrul de activități.
Vreau să aflu de ce directorul simte nevoia
de a controla așa strict viața prizonierilor.
Toți deținuții pot da apeluri video.
Le ascultăm conversația cu familia.
Dacă spun ceva nepotrivit, întrerupem legătura.
De ce e necesar asta?
Acum un an, au fost niște provocatori.
Au format o gașcă aici.
Aceea a fost categoric o amenințare de securitate.
Unii prizonieri petrec până la 21 de ore în celule.
De ce politica asta? Care e raționamentul?
E adevărat că după cele trei ore,
sunt trimiși în celule.
Dacă-i lăsăm liberi pe toți în același timp, iese haos.
Vor apărea multe probleme.
Vi se pare corect?
Condamnarea le aduce pierderea libertății. Trebuie să respecte regulile.
De când sunt aici, am observat că relația dintre prizonieri
și gardieni e foarte sănătoasă.
Cât de important este asta pentru bunul mers al închisorii?
O relație emoțională asemănătoare cu cea dintre copii și părinții sau frații lor.
Asta vream să clădim aici.
Înainte, închisoarea era doar închisoare.
Și puteam presupune doar că era plină de violență.
Acum nu mai e așa. Înainte, dacă cineva greșea,
puteam doar să-l snopim în bătaie. Acum e altfel.
Dar mulți prizonieri mi-au spus că se tem să ajungă la izolare.
Că asta e o măsură preventivă bună.
Ce îi sperie aici, Raph,
e că, dacă poartă doar pantaloni scurți, le e frig.
Foarte frig!
Cât de mult poate fi ținut un prizonier la izolator?
A fost unul, un traficant mare.
A venit și a reprezentat un risc ridicat.
L-am ținut
la izolator timp de trei luni.
Aici, nimeni nu poate fi dur sau arogant.
Câți oameni sunt la izolator acum?
Niciunul momentan.
Pot să văd izolatorul?
Nu mai e voie să intri.
E secret.
Dar se vede de aici.
Alegerea directorului de-a folosi izolatorul
ca pedeapsă pare discreționară,
dar e clar că are o latură sensibilă,
pe care deținuții o apreciază
și care, poate, contribuie la senzația de armonie din închisoare.
- Ce faci? Ești bine? - Bine, tu?
E un moment important pentru Ruli.
- Ce faci acum? - Îmi sun familia.
Cu cine vei vorbi?
Cu mama. Am zece minute la dispoziție.
- Zece minute? - Da.
Familia lui Ruli stă la sute de kilometri
și nu-și permite să-l viziteze.
Dar, ca toți deținuții, primește două apeluri video pe săptămână.
Nu e foarte intim, dar e mai bine decât nimic.
Assalamu alaikum, mătușă!
Sper că mătușa și mama sunt bine.
Continuați să-l susțineți pe Ruli, ca Ruli să fie mai bun decât înainte.
Par foarte fericiți.
E o ușurare pentru mama lui să-l vadă zâmbind,
binedispus, fiindcă sunt sigur că își fac griji
pentru cum face față.
E cam greu să trăiești aici, mătușă.
De aceea învățăm să gândim pozitiv aici.
Cum să continui să gândești pozitiv.
Raphael!
Sunt aici cu Ruli.
Bună!
Omul ăsta, mamă,
a fost condamnat la închisoare pe viață în Anglia.
Dar după 12 ani de proces,
a fost dovedit nevinovat.
Vă las să vorbiți. Mi-a făcut plăcere.
Mi se pare greșit că are o sentință așa lungă
doar pentru că deținea puțină marijuana.
Ceea ce i s-a întâmplat a dus
la ruperea relației cu soția
și, mai important, cu fiica sa.
Așa că o să ies, ca să-i las puțină intimitate.
Nu-mi pierd nădejdea!
Vă iubesc! Pa!
Assalamu alaikum!
ZIUA A ȘASEA
E ultima mea zi la închisoarea Bangli Narkotika.
Mi s-a spus că azi va fi o surpriză.
Un concert rock în închisoare.
Prizonierii folosesc muzica pentru a transmite mesajul
că nu sunt o cauză pierdută,
iar inițiativa lor e susținută chiar de director.
Directorului îi place muzica,
așa că-i încurajează pe prizonieri să cânte la instrumente.
Daus e printre deținuții pe care i-am cunoscut.
El a format o trupă, The Injexxis.
Azi le cântă tuturor prizonierilor.
Să vedem cât sunt de buni.
Acum ascultăm. Începem.
Unu, doi, trei, start!
Până la urmă, îți voi arăta
Că nu sunt un mort ambulant
Mă bucur să văd că directorul îi susține trup și suflet.
Nu sunt un mort nenorocit
Mulțumim.
Ai făcut să plouă, frate.
- I-a plăcut lui Dumnezeu. - Mersi.
Trupa lui Daus face muzică cu un scop real.
- Ce mesaj vrei să transmiți? - Cei din închisoare sunt mereu cei răi.
Vrem să arătăm că nu suntem niște morți ambulanți.
După eliberare, vrem să dovedim asta.
Dar cum văd oamenii asta?
Există festivaluri în închisori. Putem cânta acolo.
- Ați fost scoși de aici ca să cântați? - Da, am cântat afară, dar și online.
Înregistrăm piesa și filmăm un clip.
Acum ne putem încărca clipurile pe YouTube.
Ne lasă să facem asta sub supravegherea lor.
Continuați să cântați așa, bine?
- Mulțumim mult. - Da.
Închisoarea ajută la transmiterea unui mesaj pozitiv
publicului indonezian pentru a elimina stigmatul social,
dar programul de dezintoxicare de aici încă e o inițiativă foarte nouă.
E prea devreme să știm ce rezultate va avea.
Pentru unii, programele obligatorii de dezintoxicare
pe care le derulează aici pot părea controversate.
Și, după părerea mea, sentințele date
narcomanilor din Indonezia sunt aspre.
Dar, din ce am văzut,
cred că autoritățile își doresc sincer
să-i ajute pe deținuții de aici să iasă din cercul vicios al criminalității.
Subtitrarea: Mircea Pricăjan