В'язниця Банглі Наркотіка. Балі, Індонезія.
Доброго ранку!
Влада заявляє, що реформує наркозлочинців…
Ні наркотикам, так досягненням!
…з новою обов'язковою програмою реабілітації.
Якщо не дотримуватися тутешніх правил, будуть наслідки.
Я відчуваю,
що в'язниця досі щедро благословляє мене.
Але в країні, де наркозлочинці дуже стигматизовані.
Ваш уряд має смертну кару за наркоторгівлю.
Так. Я знаю.
Ти був поганою людиною, коли вживав?
Так, я погана людина.
Чи зможуть ці в'язні справді бути спокутуваними
в очах суспільства?
Я проведу тут тиждень, щоб дізнатися.
Але я вже не вперше за ґратами.
Мене звати Рафаель Роу.
Я був засуджений у Британії за вбивство, якого не коїв
і мене прирекли до довічного без УДЗ.
Я витратив довгі 12 років, щоб очистити своє ім'я.
Зараз я мандрую світом,
щоб з'ясувати яким насправді є
життя у найсуворіших в'язницях світу.
НАЙСУВОРІШІ ТЮРМИ СВІТУ
Балі в Індонезії.
Сюди стікаються відпочивальники з усього світу,
але поза іміджем вечірок і розваг,
звичайні індонезійці живуть у зовсім іншому світі.
Здебільшого консервативне суспільство,
з великою соціальною стигмою щодо наркотиків.
Треба порівняти
15,000 молоді, які помирають від наркотиків
і скільки наркодилерів помирає щороку.
Ми повинні знову оголосити велику війну наркотикам.
Суперечливий жорсткий підхід президента Джоко Відодо
передбачає смертну кару для наркоторговців
і величезні вироки для споживачів.
В Індонезії одні з найсуворіших законів про наркотики у світі,
тож багато людей потрапляють до в'язниці.
Якщо вас спіймають з невеликою кількістю трави,
вас посадять на багато років.
І все ж люди готові ризикувати.
В результаті індонезійські тюрми
серйозно переповнені наркозлочинцями.
Тож уряд придумав
радикальний підхід до реабілітації від наркотиків.
Я вже їду до в'язниці Лапас Наркотіка Банглі
у східній частині Балі.
Це в'язниця, де утримують лише наркозлочинців.
Мені сказали, що програма реабілітації
це перепрограмування свідомості в'язнів.
Дізнаємося, працює це чи ні.
В'язниця Банглі Наркотіка має на меті вилікувати наркоманів
і реформувати наркодилерів і я чув, що їх методи
не схожі на те, до чого ми звикли у західних в'язницях.
Це, мабуть, один з перших випадків, коли вони дозволили іноземцю
потрапити до індонезійської в'язниці,
бо уряд тримає в таємниці
поводження з індонезійськими в'язнями.
ДЕНЬ 1
Ходімо.
Сідайте.
-Рафаель Роу? -Так.
Мене зустріли головний наглядач та його заступник.
Просто виконуйте наші правила.
Доки поводитиметеся гарно,
гарантую вам, що все буде добре.
Що буде, якщо в'язень не дотримується правил?
Ти мусиш це робити.
Якщо не дотримуватися тутешніх правил, будуть наслідки.
Тебе ретельно оглянуть.
Вставайте.
Зніміть одяг і взуття. Присідайте.
Далі треба попісяти в контейнер,
щоб ми зробили тест.
Ви перевіряєте мою сечу. Що ви шукаєте?
Ґандж, шабу-шабу або екстазі.
А що таке шабу?
Це метамфетамін.
-Шабу-шабу це метамфетамін. -Так.
Це один з найпопулярніших наркотиків?
Так.
В'язнів у Банглі тримають у чотирьох великих блоках.
У центрі є майданчик для тренувань,
обабіч місця, де в'язні моляться
та ферма в'язниці.
Її розраховано на 468 в'язнів,
але з такою кількістю наркозлочинців за ґратами,
тут зараз понад 1000 в'язнів.
Але для такої переповненої в'язниці,
тут надзвичайно тихо.
-Привіт. Я Даус. -Привіт, Даусе. Я Рафаель.
Рафаелю, приємно.
Даусу 38
і він сидить у в'язниці майже шість років.
-Добре. -Ти будеш у моїй камері.
-Гаразд, Даусе. Я за тобою. -Так.
Це блок «С».
Це така назва? Візма Сітра?
Так. «С», як Сітра.
Це новий хлопець, який буде тут з нами.
Привіт.
Ось там одне місце для вас.
Біля Ріо.
-Амінг. -Фіто.
-Давид.
-Рафаель. -Так.
-Рафаель. -Окей.
Більшість з нас у «тампінгу».
Тож ми тут робітники.
Що таке «тампінг»? Це «працювати»?
Так, у цій кімнаті всі працюють.
Ми тримаємо все в чистоті.
Покажіть мені камеру. Що тут в куті?
-Туалет там. -То у вас є приватність.
Так, з завісою.
Гаразд.
-Нас у камері 20 осіб. -Так.
Не уявляю, як би тут було уночі
з 20 людьми ніс в ніс. Я до такого не звик.
Ми все організовуємо.
То ви чергуєте, хто що робить. І кожен знає свою відповідальність.
Так. Я запишу тебе в список.
У мене теж будуть обов'язки. Ти посміхаєшся. Подобається ідея.
-Так, ідея класна. -Йому подобається.
Покажеш мені на вулиці…
-Так, я покажу тобі наш блок. -Добре.
В'язниця надзвичайно впорядкована і чиста.
А в'язні виглядають пасивними і добре поводяться.
Тож мені вже здається, що це в'язниця,
де влада має повний контроль.
Як би ви описали цю тюрму новому в'язню, як я?
Чесно.
Так. Власне, у цій в'язниці
головне — дотримуватися правил.
Якщо слідувати правилам,
тоді все буде легко, розумієш?
-Це через наслідки? -Так, через наслідки.
Камера ізоляції…
Ми боїмося ізолятора.
-Ти був в ізоляторі? -Ні.
-Зовсім ні. -Ти молодець?
Ні, не буду. Я не хочу такого досвіду.
Ні?
Який тобі дали термін?
Мій термін — 12 років за зберігання.
-За зберігання? -Так.
Твій улюблений наркотик?
Я раніше вживав мет і екстазі.
Скільки в тебе було грамів?
У мене було 13 чи 14 пакетів.
Людей, яких спіймали з наркотиками,
навіть якщо вони не перевірені наркоторговці,
можуть посадити на 12 років.
-Це мій перший злочин. -І тобі дали 12 років?
Так.
Це занадто жорстоко.
У порівнянні з іншими країнами, де треба мати
кілограми кокаїну, щоб отримати такий термін.
Це дуже довгий термін.
Так.
Як ти з цим впорався?
Спочатку було трохи важко з таким терміном.
Перша стадія — заперечення,
а друга стадія, мабуть, звинувачення когось.
Намагаєшся звинуватити когось,
і вже на третій стадії ти починаєш приймати.
Даусе, він визнає, що вчинив неправильно.
Для мене 12 років за зберігання мету — це жорстко.
Зараз він сфокусований, щоб досидіти до кінця терміну
і вийти.
Я чув, що всі в'язниці тут переповнені.
Коли я потрапив сюди, я очікував
лавину в'язнів повсюди,
але тут якось неймовірно спокійно,
що дуже дивно.
Може, ці хлопці відчувають загрозу з боку тюрми.
Я не знаю.
Попереду ще довгий шлях і я все дізнаюся.
ДЕНЬ 2
Ви такі повільні.
Як я щойно дізнався,
у Банглі Наркотіка реабілітація починається рівно о 8:00.
Я шикуюся на майданчику
зі 100 наркоманами та дилерами,
яких відібрали для програми реабілітації.
Мені сказали, що це частина їхньої реабілітаційної програми.
Щоранку вони приходять сюди, роблять те, що я зараз робитиму,
без поняття, що це.
Увага!
В'язні Катур Дхарма!
Ми, в'язні, обіцяємо бути доброчесними людьми з Панча Шила.
Ув'язнені присягаються на вірність Панча Шила
основній філософії сучасної Індонезії.
Ми, в'язні,
усвідомлюємо і повністю шкодуємо
про дії, які ми скоїли.
Вона пропагує патріотизм
і громадян, які працюють на благо суспільства.
Нехай Всемогутній Бог благословить нашу дхарму. Амінь.
Увага!
Один, два, три, чотири, п'ять, шість, сім, вісім.
Після енергійної гімнастики,
головний наглядач Аґус Прітіатно виступає перед в'язнями.
Так, приготувалися! Доброго ранку!
Доброго ранку!
Як справи?
Добре, здорово, чудово!
Будьте здорові.
Ні наркотикам, так досягненням!
Я вам дякую.
Кінець. Повертайтеся до кімнат.
Як справи? Говориш англійською?
-Трішечки. -Трішки.
Що це таке було? Мені… Ти маєш іти?
Так, я мушу йти.
В'язня, з яким я намагався поговорити,
відправляють назад до його камери
і мені не дозволяють піти з ним.
Але наглядач, схоже, хоче поговорити.
Добре, як справи? Добре.
Тож усі хлопці, які робили зарядку і скандували цього ранку
-Так. -Що вони скандували?
Ця присяга передбачає п'ять різних обіцянок.
Її треба слухатися.
Підкорюватися, слухатися і обіцяти не робити нічого поганого
доки вони проходять виправну програму.
Ми, як в'язні,
розуміємо цю обіцянку і що ми більше цього не зробимо.
-А потім… -Як тебе звати?
Бона. Називай мене Бона.
Окей, Бона. Ти в'язень.
Ти пройшов програму, а тепер керуєш нею.
Так.
Це привілей чи тобі наказали це робити?
Він вживав.
Після реабілітації йому стало набагато краще.
Я обрав його і наказав стати вихователем.
Це обов'язково? Вони мають це робити?
Так, це одна з цілей.
Важливо спочатку відновити їхнє здоров'я.
Сильний розум у здоровому тілі.
А якщо хтось пройде програму,
а потім ти зробиш щось не так?
Наприклад, якщо ти когось битимеш, то маєш вийти з програми.
І почати заново?
Спершу треба в ізолятор, а потім знову в реабілітацію.
Якщо хтось іде в ізолятор,
вони бояться і не хочуть це повторювати.
Погроза ізолятором
здається ключовою для підтримки дисципліни.
А в'язниця працює як годинник.
Усі в'язні по камерах рівно о 12:45.
Доброго дня, усім!
-Доброго дня. -Починаємо рахунок.
Один, два, три, чотири, п'ять, шість…
Він рахує. Принаймні, наскільки я бачу.
Даус і решта моїх сусідів працюють у в'язниці,
тож вони проводять більшу частину дня ззовні.
Але якщо ти не працюєш, життя стає важчим.
Інші хлопці виходять лише у вільний час.
То вони зачинені 21 годину?
У певні дні, але двічі на тиждень, у них є п'ять годин.
Так.
Це довгий день, 21 година з 24.
Це багато часу, щоб бути зачиненим в такому просторі.
Така реальність.
По 20 осіб у кожну камеру.
Може, в інших ще більше.
Я помітив, що в'язні такі поступливі.
Це може бути культура. Це може бути дисципліна.
Це може бути контроль. Я не знаю. Але є щось таке,
коли охоронець заходить, вони підкоряються всьому.
Усе, що роблять в'язні, пильно відстежується охороною,
але якщо вас обрали на реабілітаційну програму,
ваше життя ще більш регламентоване.
Мені сказали, що хлопець з реабілітації має забрати мене…
-Привіт. Вітаю. -Привіт. Так.
Реабілітаційні заходи почалися.
Ми підемо в клас на навчальну реабілітацію.
Добре.
Це і є тюрма.
Втрачаєш контроль над власною здатністю вирішувати,
і зараз я втратив усю змогу вирішувати.
Обов'язковий реабілітаційний курс включає групові сеанси
з психологічною спрямованістю.
По дорозі я помітив Рулі, хлопця,
з яким намагався поговорити на ранковій зарядці.
То де ти був останні кілька годин?
-Ніде. Просто в кімнаті. -То ти був у камері?
Після ранкової зарядки ти пішов у камеру?
-Так. -А тепер ти йдеш сюди.
У нас на це лише три години.
Зробімо коло! Сідайте у коло!
Як тебе звати?
-Рафаель. -Рафаелю, радий знайомству. Я Рулі.
Рулі.
Рулі 25. Він із Західної Індонезії.
Він пройшов чотири тижні піврічної програми реабілітації.
-Доброго ранку! -Доброго ранку!
Просто повторюй.
Я тут.
Я не зможу себе впізнати.
-Зрештою все буде ясно. -Зрештою все буде ясно.
Для мене і для інших.
Оплески для нас!
Далі ми поділимося своїми почуттями.
Добре. Може хтось з вас…
Я Абрахам Барон Ґунаван.
Привіт, Бароне.
Я відчуваю,
що в'язниця досі щедро благословляє мене.
-Амінь. -Амінь.
Амінь. Дякую.
Дякую, Бароне.
Спробуймо ще раз. Хто наступний?
Ти боїшся ділитися почуттями?
Я почуваюся щасливим.
-А ти ділишся? -Так.
Але діляться тільки троє-п'ятеро людей на день.
Я надіюся, що у вас буде міцне здоров'я зараз і в майбутньому.
Дякую.
Гаразд, друзі. Хто ще хоче поділитися своїми почуттями?
Одна людина.
Гаразд. Мене звати Рафаель.
Привіт, Рафаелю.
Дякую, що дозволили прийти до вас.
Гаразд. Дякую.
В'язниця в будівлі. А не в голові.
Успіху вам у боротьбі з наркозалежністю
бажаю повернути своє життя, коли вийдете.
Амінь.
Чудово.
Дякую, Рафе. Дякую, що поділилися почуттями.
Як і всі інші,
мені сказали, що я мушу прийти на реабілітацію,
вибору в них немає, вони мають бути тут.
Цікаво, що вони виглядають залученими.
Може, це частина оцінювання.
Може, за ними спостерігають, щоб побачити, наскільки вони залучені.
Треба надати розуму силу.
Те, що у них відібрали вибір — сумнівне питання.
Чи мають вони обирати,
перестати вживати наркотики чи ні?
Це до обговорення.
Амінь.
Схоже, доктрина полягає в тому, щоб усі в'язні відмовилися від наркотиків,
як від чогось аморального і неприйнятного.
Ця картина позаду тебе привернула увагу.
Поясни мені, що це за картина.
Я хочу дізнатися більше про філософію програми
від Бона, залежного від мету, який став вихователем,
якого я зустрів з начальником в'язниці.
Ми можемо обирати.
Ми хочемо бути хорошим чи поганим?
Це міра між добром і злом. Алкоголь у цій країні не є незаконним.
-Законний. -Так.
Жінки, не незаконні, бо без жінок нас тут не було б, так?
Отже, гроші іноді вказують на успіх.
Нам потрібні гроші, але якщо у нас надлишок грошей,
якщо користуватися послугами дівчат, це занадто.
-Що ти мав на увазі? Повії? -Так, повії.
Для такого як я, людини з заходу, чужинця.
Мені здається, це більше про моральні цінності.
На сході,
у цьому місці,
якщо робити щось надмірне, це погано.
Ти був поганим?
Так, я погана людина.
Бо після того, як мене посадили,
після трьох років, батько не говорив зі мною.
А потім він помер.
І я відчув провину.
Я почуваюся винним.
Тому я відчуваю, що я тут через наркотики.
Ця програма має реабілітувати нас,
щоб ми могли жити в суспільстві.
Бо я гарантую, коли ми вживаємо наркотики,
ми схильні до індивідуалізму.
Пристрасть Бона до програми
відповідає тому, що я чув про соціальну стигму
щодо наркотиків в індонезійському суспільстві.
Неможливо дізнатися, чи всі в'язні
дійсно поділяють переконання Бони,
але Рулі виглядав щиро залученим на сеансі.
-Думаєш, тобі треба ця програма? -Так.
-Справді? -Так. Поки що.
Але ти маєш це зробити, так?
Не те що ти підняв руку і сказав:
«Я хочу піти на реабілітацію».
Так, це обов'язково,
але є частина мене,
яка хоче зробити це добровільно
бо я маю намір змінитися.
Тому
я радий бути частиною реабілітації.
Чому ти у в'язниці?
Я вживав марихуану.
Лише для споживання.
-Справді? -Так.
Скільки?
Лише 15 грамів.
-П'ятнадцять? -Так.
Який тобі дали термін?
-Вісім. -Вісім років?
-Лише за куріння трави. -Так.
Це законно в Америці і багатьох інших країнах.
Вісім років.
Бо поліція знайшла мої ваги
і каже, що я торгую цим.
Для чого вони тобі?
Я працюю у кав'ярні
і це мій досвід для щоденного приготування кави.
Що ти відчуваєш через це?
Я був здивований.
Бо в мене вже є сім'я і тепер
моя дружина розлучилася зі мною через це.
-Бо ти потрапив в тюрму? -Так.
Мені важко залишатися тут, бо моя донька завжди питає мене
«Тату, де ти? Коли повернешся додому?»
-Вона не знає, що ти тут? -Ні. Я кажу, що працюю.
Коли ти скажеш їй правду?
У мене немає сміливості сказати їй. У мене її немає.
-Мені страшно. -Чого ти боїшся?
Думаю, звички.
Суспільства мого міста, бо на мою думку,
якщо ти був у в'язниці, це погано, розумієш?
Якщо… Бути в'язнем — це погано.
Ясно. Це скоріше культурна стигма.
Так, стигма. Мені страшно.
За свою доньку.
Не знаю, чи Рулі торгував, чи просто вживав наркотики,
але він точно платить високу ціну.
У суспільстві ти вважаєшся слабким
і злим, якщо вживаєш наркотики.
Тож такі люди, як Рулі,
вони фактично прийняли свою долю,
бо суспільство вважає їх поганцями.
Примусова реабілітація від наркотиків — це важко,
не варто це недооцінювати,
але такою має бути в'язниця.
Вона повинна бути реабілітацією.
Як ви цього досягнете, відрізняється у різних тюрмах.
І ця в'язниця має свій спосіб.
ДЕНЬ 3
Тампінг робітники, як мої сусіди,
починають зміну о 8:00.
Треба прибрати територію.
Даус доглядає за спільною зоною поза блоками камер.
Ти робиш це вранці і…
Зранку і вдень, до того, як закриють блоки.
Так.
-Ми перевіряємо чи все добре. -Ясно.
Вам платять за цю роботу?
Ні, це допомагає отримати умовне звільнення.
Так. Тож є хоч якась користь.
Не тільки, щоб витягти вас з камер.
А в когось забирали її, як покарання?
Ясна річ.
Іноді вони контактують фізично, типу б'ються,
і якщо вони працюють, вони втратять роботу.
Мені всі кажуть, як страшно бути в ізоляторі,
але вони використовують це як зброю, щоб контролювати вас.
Якщо ти погано поводишся, не слухаєшся.
Винагорода і покарання.
Мені цікаво дізнатися, чи є окрім правил
інші способи контролювати вас.
Забороняти виказуватися.
Ти боїшся критикувати цю в'язницю?
-Наприклад? -Я не знаю.
Може, ти б сказав, що тримати тебе
і всіх інших зачиненими 21 годину на день — жорстоко.
Я вже зрозумів, тут все працює ось так…
Зараз я лише зосереджуюся на тому, як отримати умовне звільнення.
Приблизно кожен шостий в'язень тут
працює на «тампінг» роботі
Легко зрозуміти, чому вони змирилися
і прийняли «тампінг» режим.
Це важливий крок для дострокового звільнення.
Ув'язнені можуть працювати, виробляючи їжу на фермі,
на кухні, або займатися більш творчою діяльністю.
Тут майстерня.
Що це за майстерня?
Ну, ця коробка дуже корисна на Балі для приношення жертв.
Кебен — це традиційні балійські коробочки.
Це теж папір?
-Так. -Дуже вміло.
Винахідливо, в'язні роблять їх зі згорнутої газети,
а потім прикрашають і продають назовні.
І це досить серйозна виробнича лінія.
Ми можемо працювати тут з понеділка по п'ятницю.
-Де сідати? Тут? -Так.
Починаючи з восьмої ранку, коли всіх порахують,
офіцер приводить сюди працівників з блоку.
Вони можуть застосувати це вміння назовні?
Тобто ти можеш відкрити свій бізнес назовні?
Деякі мої друзі, яких вже випустили звідси,
намагаються бути дистриб'юторами цієї лінії.
Але без жодної підтримки ззовні це складно,
нам важко навіть знайти роботу.
Гадаю, тому що суспільство у цій країні
сприймає наркозалежних або людей, які виготовляють наркотики, поганцями.
-А не тими, кому потрібна допомога. -Так, більшість…
Більшість все ж мають негативну стигму.
-Цей? -Так.
Цю, ти плети, доки не зможеш поставити.
Зрозуміло. Добре.
Негативна стигма в суспільстві.
Це вже в голові суспільства,
тож усі, хто виходять з в'язниці, не дуже хороші люди.
Багатьом чоловікам тут
важко змиритися з тим,
що тепер у них ця стигма.
Тож попри позитивну роботу тут, яка зменшує вживання наркотиків,
їм потрібна підтримка суспільства, коли їх звільнять звідси.
Якщо цього не буде, цикл злочинів для них,
цикл повернення до в'язниці для багатьох буде неминучим.
Щоб допомагати наркозлочинцям не звертати зі шляху,
в'язниця також заохочує різні форми
релігійного культу у в'язниці.
Але я починаю розуміти, що реформування в'язнів —
це не вся битва.
Змогти довести індонезійцям за межами в'язниці,
що наркозлочинці готові повернутися у суспільство —
настільки ж важливо.
ДЕНЬ 4
Як справи?
Добре, здорово, чудово!
Поки що я зустрічав лише в'язнів, яких посадили
за зберігання або дрібну торгівлю,
але я знаю, що тут сидять хлопці
і за серйозніші злочини.
Мене щойно попросили піти до кіоску,
де в'язні можуть купувати різне,
сигарети, шоколадки і таке інше.
І, думаю, я допомагатиму. Не знаю. Скоро дізнаємося.
Толлі!
-Так! -Я шукаю… Привіт.
Так, Рафаелю.
Рафаель. Мені сказали, що я маю прийти і допомогти.
-Без проблем. Заходь. -Так? Можна? Добре.
Працівнику кіоску Толлі 35,
і я чув, що він з набагато вищого рівня в наркоторгівлі.
-Що є що? -Це локшина.
Кава, а тут вода.
Ясно. А як вони розраховуються?
Поповнюєш Бріззі.
-Це Бріззі. -Гаразд.
-Ти кладеш сюди гроші з… -Як кредитна картка.
-Готовий допомогти клієнтам? -Так.
Так. Я готовий, так.
Я не готовий. Він спитав, але я не готовий.
-«Роті Сісір». -Це?
-Ця локшина? -Так.
-«Бенг-Бенг». -Що це таке?
-Верхній? Цей? -«Бенг-Бенг».
-Цей? -Так.
Давай!
-Так. -Чого ти мене квапиш?
Треба швидко, як…
-Взяв. Що вам? Це. Взяв. -Ага.
Так, але ти знаєш, де все лежить. Я новачок. Я не знаю.
Який у тебе термін?
Десь 14 років.
-Чотирнадцять? -Так.
Метамфетамін. Шабу.
Шабу-шабу.
Так, бо поліція зловила мене з аеропорту.
Яка кількість?
-Три кіло. -Три кіло?
-Так. -Це багато.
Три печива.
-Цей. Так. -Цей?
Навіщо ти це зробив?
У мене немає батьків. Вони вже померли.
Я хочу віддати гроші сестрі для навчання.
Скільки років молодшій сестрі?
Зараз 20. Раніше, десь 15.
То ти зробив це для сім'ї.
-Щоб допомогти сім'ї. -Так.
Толлі каже, що лише хотів забезпечити молодшу сестру.
Бери шоколад поки не розтанув. Відкривай.
Добре. Дуже дякую.
Але він був у наркобандах багато років
і намагання привезти кілограми мету
власне є масштабною наркоторгівлею.
Тут, в Індонезії,
йому пощастило, що його покарання не було суворішим.
Коли ти був у організованій злочинності
і перевозив наркотики,
ти знав що у твоїй державі
є смертна кара за наркоторгівлю?
Так, я знаю.
Це тебе не налякало і не стримало?
У мене була банда ще до цього.
Скільки тобі було? 19? 18?
Десь 14. Так.
-Ще молодий. -Чотирнадцять?
-Які наркотики ти продавав? -Усе.
Кокс, героїн, марихуану.
Шабу-шабу.
Як ти провозив наркотики?
Як ти привіз наркотики в Індонезію?
В маленьких кількостях. В аеропорту.
Ясно.
Поліція напала на мене і сказали:
«Боже. Ти з картелю. Індонезійського картелю».
-Справді? -Я кажу: «Якого біса? Годі!»
Ваш бос був членом великої банди організованої злочинності?
Так. Великої.
Я лише перевізник.
Що сталося з твоїм босом?
Я не знаю.
Ти не знаєш.
Якщо тебе спіймають, не кажи їм про боса.
Говориш про боса, твоя сім'я мертва. Сім'я мертва.
Це банда.
Толлі протилежний тип в'язнів пов'язаних з наркотиками.
Перевізник наркотиків з індонезійського наркокартелю.
Люди, яких спіймали за перевезення наркотиків в цій країні,
їм загрожує смертна кара.
і одного дня він повернеться в суспільство.
Це буде великим викликом.
ДЕНЬ 5
Приготуйтеся!
Я бачив, наскільки суворий тут режим,
і головний наглядач, Аґус Прітіатно,
керує тисячею в'язнів
з 83 охоронцями.
Багато в'язнів цілими днями сидять зачиненими
у переповнених умовах,
але я не бачу жодних ознак проблем.
Це центр діяльності.
Я хочу з'ясувати, чому головний наглядач має потребу
так ретельно стежити за життям своїх в'язнів.
Усі в'язні можуть робити відеодзвінки.
Ми слухаємо їхні розмови з сім'єю.
Якщо скажуть щось недоречне, ми припинимо дзвінок.
Навіщо це потрібно?
Десь рік тому були провокатори.
Вони створили тут банду.
Це точно була загроза безпеці.
Деякі в'язні проводять у камері до 21 години.
Які принципи стоять за цим? Які причини?
Це правда, що після трьох годин,
їх повертають у камери.
Якщо ми випустимо їх усіх одночасно, це закінчиться хаосом.
Буде багато проблем.
Думаєте, це справедливо?
Ув'язнення означає втрату свободи,
тож вони мають підкорятися правилам.
Я помітив за той час, поки я тут,
що стосунки між в'язнями
і охоронцями досить здорові.
Наскільки це важливо для безперебійної роботи тюрми?
Завдяки емоційним стосункам
це схоже на те, що діти мають з батьками чи братами.
Ось що ми хочемо тут.
Раніше в'язниця була просто в'язницею.
Ми могли лише припустити, що вона наповнена насиллям.
Тепер це вже не так. Раніше, якщо хтось зробив помилку,
ми могли їх просто побити. Зараз все не так.
Але багато в'язнів казали мені,
що вони бояться потрапити в ізолятор.
Що це хороший запобіжний захід.
Що їх лякає, Рафе,
якщо вони носять лише шорти, тут холодно.
Так холодно!
Скільки найдовше можна утримувати в'язня в ізоляторі?
Був один. Він був великим дилером.
Він потрапив сюди і він був небезпечним.
Ми посадили його
в ізолятор на три місяці.
Тут ніхто не може поводитися жорстоко чи зарозуміло.
Скільки людей зараз в ізоляторі?
Жодного. Наразі жодного.
Можна побачити ізолятор?
Зараз заборонено заходити всередину.
Це таємниця.
Але його видно звідси.
Готовність начальника використати ізолятор, як покарання,
звучить авторитарно,
але в нього явно є і м'яка сторона,
яку в'язні цінують
і яка, імовірно, сприяє
почуттю гармонії у цій в'язниці.
-Як справи? Все добре? -Добре, а в тебе?
Це важливий момент тижня для Рулі.
-Що ти зараз зробиш? -Подзвоню сім'ї.
З ким ти поговориш?
З мамою. У мене десять хвилин на дзвінок.
-Десять хвилин? -Так.
Сім'я Рулі живе за сотні кілометрів звідси
і не може відвідати його.
Але, як і всі в'язні, він має два відеодзвінки на тиждень.
Не дуже приватно, але краще, ніж нічого.
Ассаламу алейкум, тітко.
Надіюся, тітка з мамою здорові.
Будь ласка, підтримуйте Рулі,
щоб Рулі став кращим, ніж раніше.
Вони дуже щасливі.
Для його мами це полегшення, бачити його усміхненим,
у гарному дусі, бо я впевнений, що вони хвилюються
про те, як вони впораються.
Тут трохи важко жити, тітко.
Тому тут треба навчитися мислити позитивно.
Як продовжувати думати позитивно.
Рафаелю!
Я тут з Рулі.
Привіт!
Цього, мамо,
його засудили до довічного ув'язнення в Англії.
Але після 12 років судових процесів,
його визнали невинним.
Я дам вам поговорити. Радий зустрічі.
Мені здається неправильним те, що він відсидів стільки
лише за те, що мав трохи марихуани.
Наслідки того, що з ним сталося,
зруйнували його стосунки з дружиною
і, що важливіше, з донькою.
Тож я вийду на вулицю і залишу його наодинці.
Тримайте моє серце міцним!
Я вас люблю! Па-па!
Ассаламу алейкум.
ДЕНЬ 6
Це мій останній день у в'язниці Банглі Наркотіка.
Мені сказали, що сьогодні буде невеличкий сюрприз.
Рок-концерт у тюрмі.
В'язні використовують музику, щоб донести послання суспільству
що вони не «програна справа»
і їхню ініціативу підтримав сам головний наглядач.
Тож наглядач трохи фанат музики
і він заохочує в'язнів грати на інструментах.
Даус — один з в'язнів, з якими я познайомився,
і він створив гурт «The Injexxis».
Вони виступають перед усіма в'язнями,
подивимося, наскільки вони класні.
Тож ми зараз слухаємо і починаємо.
Раз, два, три, почали!
Зрештою, я покажу вам
Я не ходячий мрець
Приємно бачити, що головний наглядач повністю підтримує їх.
Я не клятий мрець
Дякую.
Ви викликали дощ.
Достукалися до Бога.
Дякую.
Гурт Дауса створює музику зі справжньою метою.
-Яке повідомлення ти хочеш донести? -Люди в тюрмах завжди поганці.
Ми хочемо довести, що ми не ходячі мерці.
Після виходу ми хочемо це довести.
Як люди можуть це побачити?
Є типу тюремні фестивалі. Ми можемо грати нашу музику.
Вас вивозять з тюрми виступати?
Так, ззовні і онлайн виступи.
Ми знімаємо відео і записуємо пісню.
Тепер ми можемо завантажити нашу музику на ютуб.
Нам дозволяють це робити, але під їхнім наглядом.
Так. Продовжуйте грати такі пісні.
-Дуже дякую. -Так.
В'язниця допомагає донести позитивне повідомлення
індонезійському суспільству, розвіяти тюремну стигму,
але реабілітаційна програма тут все ще нова ініціатива.
Ще рано говорити про її майбутній успіх.
Деяким людям примусові реабілітаційні програми,
які проводять тут, можуть здатися суперечливими.
І на мою думку, в Індонезії виносять
суворі вироки наркозлочинцям.
Але з того, що тут побачив,
схоже, керівництво має щире бажання
допомогти чоловікам за ґратами розірвати цикл наркозлочинності.
Переклад субтитрів: Валерія Балаушко