Centrální nápravné zařízení Rove, Šalamounovy ostrovy.
Domov nejnebezpečnějších sexuálních delikventů…
Přál bych si, aby mi odpustili.
…a vrahů v zemi.
- Proč jsi zabil svého desetiletého syna? - Když mám vztek, neovládám se.
Dvacetkrát jsem do ní takhle říznul.
Věznice je hluboce podfinancovaná.
Panují tu příšerný podmínky.
Je tu tma a špína.
Není to pro lidi důstojný.
Je to jen betonová klec. Nic víc.
Spoléhají na církev, že tyto zatvrzelé zločince napraví.
Musím rozlišovat, co je správný a co špatný.
Děkuji, že jsi mě zachránil, Pane.
Nechám se do Rove na týden zavřít,
abych zjistil, jestli jim náboženství dokáže pomoct.
Ale za mřížemi nebudu poprvé.
Jmenuju se Raphael Rowe.
Ve Velké Británii mě odsoudili za vraždu, kterou jsem nespáchal.
Dostal jsem doživotí bez možnosti propuštění.
Trvalo mi dlouhých 12 let, než jsem očistil své jméno.
Nyní cestuju po světě,
abych zjistil, jak se doopravdy žije
v nejdrsnějších věznicích světa.
NEJDRSNĚJŠÍ VĚZNICE SVĚTA
Odlehlé Šalamounovy ostrovy se nachází v Tichém oceánu.
Jsou domovem více než 700 000 lidí,
kteří v průměru přežívají jen na šesti dolarech denně.
Jediná věznice s nejvyšší ostrahou v zemi
má ambiciózní cíl.
Snaží se zde napravit ty nejnebezpečnější zločince
za minimum peněz.
Sedím v dodávce vězeňské služby a mířím do nápravného zařízení Rove,
kde si trest odpykávají jedni z největších násilníků v zemi.
Sedí tam vrazi, lupiči a zloději.
Slyšel jsem, že spousta trestanců
se tam dostala za násilné sexuální delikty
proti ženám a mladým dívkám.
Což je něco, co se mi osobně velmi příčí.
Věznice se snaží trestance resocializovat.
To mi bylo řečeno, ale prý je trápí omezené finance,
aby toho mohli dosáhnout.
Stačí se rozhlédnout kolem.
Lidé zde žijí v extrémní chudobě.
Když nemohou investovat do místní komunity,
jak asi bude vypadat věznice?
DEN PRVNÍ
Chystám se do jámy lvové.
Okamžitě po příchodu musím absolvovat osobní prohlídku.
Roztáhnout nohy.
Kontroluju, jestli sem nepašujete ostré předměty nebo něco jiného.
Malé ostré nože a tak podobně.
Našli jste je u někoho?
- Čepele. Jo. - Vážně?
Než mě odvedou na křídlo, vyfasoval jsem základní potřeby.
Sundám vám pouta.
To jsem rád. Dost mě tlačí.
Na tomhle budu spát?
Ano, to je vaše rohož.
- A tohle? - To je deka.
- Moje deka? - Ano.
- Tohle je ručník? - Ano.
- A polštář. - Přesně tak.
V roce 2008 překřtili Rove z věznice
na nápravné zařízení
s novou filozofií zaměřující se místo trestání na nápravu odsouzených.
Ale na první pohled je patrný nedostatek financí.
Tak jsem zvědavý, jestli k nějaké resocializaci dochází.
Teď jdu do křídla, kterému říkají Echo.
Něco tu strašně smrdí.
Je to nasládlý zápach moči odpařující se na žhnoucím slunci.
Už na pohled je jasné,
že je to tu poměrně neudržované.
Dozorci mě tam chtějí dovést co nejrychleji.
Není tu vidět na krok.
O celu se budu dělit s dalšími třemi vězni.
Tohle je křídlo A.
- Křídlo A? - Ano.
Zdravím.
- Jak je? - Dobrý.
- Jsem Raphael. - Ahoj. Frank.
- Frank? - Jo.
Těší mě. Kam si to mám dát?
Postel si dej sem nahoru.
- Sem? - Jo.
- Fajn. - Tam budeš ty.
A kde spíš ty?
Já spím tady.
- Dole? - Jo.
A tady spí pan Alessio.
Aha, Alessio.
- A tohle místo patří panu Juniorovi. - Fajn.
Takže v cele jsme včetně mě čtyři a tohle jsou naše postele?
Tahle a tyhle nahoře?
Jo.
Teda.
Musel sis na spaní tady zvykat?
Jo, zpočátku to bylo náročný.
A teď?
Musíme se s tím smířit.
Třeba si na tu matraci zvykneš.
- Kdo dělal ty kresby na zdi? - Jo.
Pan Alessio.
A co se tu dá dělat?
Ty jsi chlap jako hora. Máte tu posilovnu?
Ne.
- Nemají tu činky? - Vůbec.
- Fakt tu nic takového není? - Ne.
A tohle je koupelna?
Jo, přesně tak.
Aha.
A takhle spláchneš.
Super.
A mají tu sprchy, kde se…
To musíš jít ven. Sprchy jsou venku.
Ukážeš mi, kde jsou? Fajn.
Točíš to?
- To je podomácku vyrobená sprcha. - Přesně tak.
Dobře.
Poslední zastávkou na prohlídce křídla je malý venkovní prostor.
Máte tu krásné pozadí.
Úžasný výhled na svobodu.
To jo.
To je vše.
To je celý váš život.
- Jedna cela, chodba… - Jo. Chodba a tohle.
Vězni na mém křídle se celý den jen snaží zabít čas,
než přijde večerní kontrola.
Dobré odpoledne.
Díky.
- Raphael Rowe? - Ano, pane.
- Alessio. - Ano, pane.
- Frank Firimolea. - Tady.
- Představ ho. - Dobře.
Tady týpek se nám představí. Je to náš kámoš.
Jmenuju se Raphael Rowe.
Děkuju za přivítání.
Teď se pomodlíme, dobře?
- Všichni? - Jo, společně.
I ti, co nejsou věřící?
Ne, je to na tobě.
Zhruba 90 % obyvatel Šalamounových ostrovů jsou křesťané
a víra je důležitou součástí i života za mřížemi.
…a odpusť nám naše viny, jakož i my odpouštíme našim viníkům.
Všechny tyto vězně spojuje neochvějná víra.
Máme tu tři vůdce.
Zástupce křídla, šéfa a duchovního vůdce.
Aha.
Modlitbu začínají oni.
Tohle je duchovní vůdce, jestli ho chceš poznat.
Fajn. Dobrý den.
Moc mě těší. Ty jsi tu duchovní vůdce?
A jaké jsou tvoje povinnosti?
Snažím se přivést kluky
blíž k Bohu.
Aby rozjímali nad tím, co se píše v Bibli.
Dělit se s nimi o to.
Aha. A proč jsi na sebe vzal tuhle zodpovědnost?
Protože jsem vyrostl v křesťanské rodině.
Co jsi provedl, že tě zavřeli?
Zavřeli mě za znásilnění.
- Za znásilnění? - Jo.
Kolik jsi za to dostal?
Tři roky.
Máš výčitky?
- Lituješ toho, co jsi udělal? - Jo.
Nechtěl jsem to udělat.
Byla to velká chyba.
- Byl jsem opilej. - Udělal jsi to v opilosti?
- Udělal jsi to poprvé? - Jo, poprvý. A tak jsem skončil tady.
Snažím se, abych odsud odešel jako jiný člověk.
Všichni mě tu přivítali s otevřenou náručí,
ale i přesto je to velmi skličující místo.
První dojmy? Žijou tu v hrozných podmínkách.
Je tu tma, špína a smrad.
Duchovní vůdce, který tu všechny vede, sedí za znásilnění.
Otevřeně tu mluví o tom, že v opilosti znásilnil ženu.
Čeká mě náročný týden.
To už je jasný.
DEN DRUHÝ
Nastalo mé první ráno v Rove.
- Můžeš mi pomoct? - Tak jo.
Mám hlídat čáru?
Je fajn vidět, že tu aspoň dnes mají co dělat.
To bylo mimo.
Celé křídlo hraje volejbal.
- Jedenáct ku pěti. - Jedenáct ku pěti.
Takhle mají vězni aspoň trochu možnost vyběhat nahromaděnou energii
po hodinách strávených na křídle.
Je v pohodě.
Po zápase mi jeden ze služebně nejstarších dozorců, Peter,
nabídl, že mě provede zbytkem věznice.
V minulosti zařízení nabízelo programy,
kde se trestanci učili tesařinu, péct a šít.
Co je tady dole?
- Tohle první je pekárna. - Aha.
Další budova je třída a poslední je šicí dílna.
Pekárna je mimo provoz.
Šicí dílnu museli během covidu zavřít
a doteď ji neotevřeli.
Všechny ostatní programy pro vězně taky přerušili.
Probíhá tu resocializace?
Moc ne, ale snažíme se.
Děláme, co jde.
Co je v tomhle bloku?
To je blok,
kam zavíráme nepřizpůsobivé trestance.
- Segregační křídlo? - Ano.
- A máme tu i psychicky narušené vězně. - Psychicky narušené?
Věznice nemá finance na řádnou zdravotní péči,
proto jsou duševně nemocní vězni drženi
společně s odsouzenými odpykávajícími si trest.
Nacházíme se v části, které říkají segregační blok.
Vězni tu jen tak
posedávají.
Je tu hrozná špína.
Depresivní místo.
Jak jsem tak viděl,
chybí tu vybavení a zaměstnanci,
kteří by se o odsouzené starali nebo jim pomáhali.
Mají tu pověšené prádlo.
Na ležení mají koberečky, rohože a deky.
Žádné matrace.
Neustále mi přijde, že do té klece neproudí žádný vzduch.
Je to jen betonová klec. Nic víc.
Prý se tu snaží vylepšovat místní resocializační programy,
ale vůbec nikde to není vidět.
A už vůbec ne tady v segregačním křídle.
Podobných míst už jsem viděl hodně,
ale tohle je skutečně za trest. Je to drsné.
Šalamounovy ostrovy se potýkají
s nejvyšší mírou sexuálních deliktů na světě.
Ale na rozdíl od mnoha zemí
nejsou sexuální delikventi odděleni od ostatních vězňů.
Pořád jsem se nezeptal svého spoluvězně Frankieho, za co tu je.
Není to poprvé, co tě odsoudili. Spáchal jsi i jiné zločiny, ne?
Naposled mě odsoudili na čtyři roky
za ozbrojenou loupež.
Kolikrát už jsi seděl?
Ani si nepamatuju.
Nepamatuješ si, kolikrát už jsi tu byl?
Kolik ti bylo, když tě zavřeli poprvé?
To mi bylo 16.
- Šestnáct? - Jo.
A teď je ti 30… kolik?
Třicet šest.
Takže už 20 let jsi střídavě ve vězení.
Frankieho teprve nedávno pustili ze segregačního bloku.
Poslední dva roky trávil většinu času tam.
Muselo to být těžký.
To jo.
Asi jsi sám viděl, že to není důstojný místo pro lidi.
Je tam moc tma a vedro.
- Člověk tam z toho začíná šílet, co? - Jo.
Takový pocit jsem ještě nikdy nezažil.
Mám ženu a dva syny.
Kolik je synům?
Jednomu sedm a druhému tři.
Takže ten tříletý se narodil těsně předtím, než tě zavřeli.
Chodí sem oba za tebou?
Ještě pořád mě neviděl.
Za těch dva a půl roku tě ještě neviděl?
Dva a půl roku.
Od zatčení za mnou nikdo nebyl.
- Ne? - Ani rodina, ani nikdo jiný.
Frankieho zavřeli do segregačního bloku,
protože se mu podařilo z Rove utéct.
- Kolik lidí se na tom podílelo? - Spousta.
Tohle jsme na to použili.
- Šrouby. - Vzali jste je?
Odšroubovali jsme je z těch zámků
a pak jsme použili tohle,
abychom se dostali skrz tu mříž.
Vylezli jste nahoru, rozbili tu mříž a prolezli skrz?
Přeskočili jsme ostnatý drát.
A utekli pryč?
- A pak jsme běželi. - Utíkali pryč.
Po dvou měsících mě zatkli
a odvedli rovnou do segregačního bloku.
Od útěku zvýšila věznice ochranu.
Po dlouhém pobytu v segregačním bloku to Frankie jen tak znovu nezkusí.
Zatímco jsme si povídali, začali se ostatní vězni scházet
na večerní bohoslužbu.
Rád bych zjistil, co pro ně vlastně znamená.
Čas na modlitbu. Dobrý večer.
- Dobrý večer. - Bůh je dobrotivý.
- Pořád. - Pořád.
Bůh je dobrotivý.
Není pochyb o tom, že tito vězni vyjadřují svou víru
s velkým zápalem.
Ale přinese jim to nějakou změnu?
Viděl jsem, jak jsou všichni velmi oddaní Bohu.
- Oddaní Ježíši Kristu. - Jo.
Všemi to citově pohnulo.
Ale přitom to jsou všichni trestanci, co spáchali nějaký zločin.
Každý z nich udělal něco, co by Bůh, slušní lidé a křesťani neměli dělat.
Jo. Jakmile jsou vystavení místním náročným podmínkám,
dojde jim, že nebylo správné, co provedli.
Když se tomu chceš plně oddat,
musíš to dělat naplno a upřímně.
Tomu se mi moc věřit nechce, ale jsem zvědavý,
nakolik posilování náboženské víry
pomáhá v napravování vězňů.
DEN TŘETÍ
Dnes mám možnost si vyzkoušet jednu z mála prací,
které jsou v Rove k dispozici.
Řekli mi, abych šel za chlapem jménem Mustin,
kterému mám dneska pomáhat v kuchyni.
Mustine?
Haló!
- Ahoj. - Mustin? Ahoj.
- Prý mám tobě a tvému týmu pomoct. - Fajn.
Práce v kuchyni je odměnou za dobré chování.
Tohle bude k večeři.
- Aha. Mám to udělat já? - Jo.
Ty jsi venku nevařil?
Ne, venku jsme vůbec nevařili.
U nás vaří ženy.
Vaří vám vaše ženy? Chlapi nevaří?
- Přesně tak. - Proč ne?
Takový jsou tu zvyklosti. Ženský dělají veškerý domácí práce.
I v týhle době?
Pořád.
Jak se ti žije ve vězení?
Je to náročný. Připadám si jak nicka.
Jak dlouho už sedíš?
Čtrnáct let a devět měsíců.
Takže sedíš za vraždu?
Jo.
Pomůžeš mi zvednout ten hrnec.
Opatrně, kamaráde.
Musí vážit tunu, co?
Jo. Ty vydržíš víc než já.
- Můžeme? Tak jdeme. - Jo.
Dáme ho sem.
To je tíha.
Neseš ho jednou rukou, aby ses předváděl?
Přesně.
- Nahoru? - Jo.
- A je to. Paráda. - Vteřinku.
Já budu servírovat a ty dávat víčka.
Tak fajn.
Tady.
Kolik? A kam je mám dát? Naskládám ti je sem?
- Jo, tamhle. - Dobře.
Ne, tohle mi tu nech.
Koho jsi zabil?
Vlastního syna.
Kolik mu bylo?
Asi tak deset nebo jedenáct.
Musíš dávat po pěti stejné velikosti.
Aby nezabíraly moc místa.
Mustine.
- Ano? - Proč jsi zabil svého desetiletého syna?
Já ho…
Nechtěl jsem ho zabít. Jen jsem ho chtěl ukáznit,
jak to otcové dělají, když děti zlobí.
Chtěl jsi ukáznit syna a u toho jsi ho zabil?
A…
on omylem
umřel.
Co provedl?
Ukradl sousedovi meloun.
Hrozně mě to naštvalo.
A když mám vztek, neovládám se.
Tvůj syn ukradl sousedovi meloun a tys ho potrestal tak, že jsi ho zabil?
Bičoval jsem ho a na to nejspíš zemřel.
Bil jsi ho rukou, nebo něčím…
- Holí. Jo. - Holí?
Vždyť jsi musel vědět…
nebo aspoň vidět, že už jsi to přehnal.
Těžko se to popisuje.
Bylo to hrozné.
Moc si to vyčítám.
Ve vězení jsem se začal učit nové věci.
Mustin je nejspíš díky vězení úplně jiný člověk,
ale vypadá to, že jen díky víře,
nikoli vězeňským programům.
Když jsem přijal Krista za svého Pána a Spasitele,
dostal jsem se k prvnímu listu Jana,
kapitola 1, verš 9. Píše se tam:
„Když ale své hříchy vyznáváme, Bůh je věrný a spravedlivý.
Odpustí nám naše hříchy
a očistí nás od každé nepravosti.“
Tohle povzbudivé poselství mi dodává naději.
Začal jsem uvažovat jinak.
Co budeš dělat, až tě jednou propustí?
Chtěl bych pomáhat lidem u nás doma.
Myslíš, že tě lidi přivítají po tom, co jsi udělal?
- Jo? - Jo.
Už se těší, až se vrátím.
V naší kultuře a v křesťanském učení
dokážeme vyřešit jakýkoli problém.
Učíme se přijímat jeden druhého, mít se vzájemně rádi a milovat se.
A díky tomu můžeme začít žít nový život
s rodinami a komunitou.
Nevím sice jak,
ale zdá se, že se Mustin se svým zločinem vyrovnal.
A až se tu jeho čas nachýlí, bude připravený jít domů.
Takže to předáš někomu dalšímu…
- Jo. A on to roznese. - Aha.
Teď budu pomáhat dalšímu vězňovi.
Christopherovi.
- Ahoj. - Zdravím.
Kam to mám dát?
Drž se těch cedulí.
Mým dalším dnešním úkolem je rozdat vězňům krabičky s jídlem.
Vůbec nevím, jestli je to dobrý. Ještě jsem to neochutnal,
ale ty krabičky jsou hrozně horký.
- Ahoj. - Ahoj.
Tak prosím.
Rýže, nudle a zelí?
Jo.
S trochou… Cítím v tom rybu.
Jo.
Čtrnáct.
Patnáct.
Tohle děláš každý den?
- Jo. - Fakt každý?
Jo.
Poslední dvě.
Jo.
- Díky. - Není zač.
A co teď?
Tohle vězení je malá komunita.
Pokud tu máte nepřátele, je těžké se jim vyhnout.
Christopher je dost nervózní.
Vypadáš nervózně. Dobrý?
Je to pro mě těžký.
V čem přesně?
Je tu pár chlapů, co se chce rvát.
- Jo. - Proč jsi ve vězení?
Co jsi provedl,
že tě zavřeli do vězení a někomu se to nelíbí?
Vražda.
Jsem tu za vraždu.
Ale tady ve vězení jsou příbuzný člověka,
kterýho jsem zabil.
Povíš mi, co se stalo?
Pět chlapů z jejich vesnice
znásilnilo mou dceru.
Znásilnili ti dceru?
Jo.
Kolik jí tehdy bylo?
Patnáct.
Byla to moje první dcera a já ji miloval.
Christopher se pomstil na nevinné školačce,
které také bylo 15 let
a pocházela ze stejné vesnice jako muži, kteří mu znásilnili dceru.
Viděl jsem rudě.
Proto jsem ji zabil.
Pořezal jsem jí obě nohy.
Kolem krku jsem jí navlíknul provaz
a uvázal ho na špičku stromu.
Takže tady ve vězení sedí příbuzní té dívky, co jsi zabil?
Jo.
A oni se bojí tebe nebo ty jich?
Já se bojím jich.
On se bojí jich.
Přísahali, že mě zabijou.
Až tu nikdo nebude, přijdou a zabijou mě.
Zdá se, že tento tragický příběh ještě není u konce.
DEN ČTVRTÝ
Ženy na Šalamounových ostrovech páchají násilné činy jen velmi zřídka.
V celé zemi je za mřížemi pouze šest žen
a všechny jsou tady v Rove drženy v samostatném bloku.
Chtěl jsem zjistit, v jakých podmínkách tu žijí.
Přivítala mě Elizabeth.
Dobré ráno.
- Provedeš mě tu? - Jo.
Tady jsou cely.
Tady spíte?
Já spím tady.
Máte tu soukromí. To chlapi nemají.
- Fakt? - Jo.
Hezky to tu voní. Čistotou.
Tohle je cela dva.
- Aha. A tohle je cela tři. - Přesně tak.
- Tady je někdo sám? - Jo.
Měla psychické…
- Aha. - Tak je tu sama.
- Má psychické problémy? - Jo, přesně tak.
Protože zavraždila svou babičku.
Zabila vlastní babičku?
Jo. Rozřezala ji na tři kusy.
- Rozřezala ji na tři kusy? - Tři kusy.
Uřezala jí ruce, trup a nohy.
A ty tu s ní musíš žít,
když může kdykoli napadnout jednu z vás?
- To je děsivý. - Je.
- Máš strach? - Mám.
Není to žádný luxus,
ale aspoň je tu mnohem víc čisto než v mužském křídle.
Máte tu chládek.
Na rozdíl od mužů tu ženy jen tak nezahálí.
To je krása.
K čemu to je?
- To je rohožka. - Je moc hezká.
Elizabeth tvrdí, že se za mříže dostala jen proto,
že ji násilnický muž donutil spáchat zločin.
Ale nemám si to jak ověřit.
Proč tě zavřeli?
Měla jsem na starosti finance.
- Finance? - Jo.
- Takže za podvod? - Jo.
Proč jsi to udělala?
Můj přítel
po mně chtěl pořád peníze,
ale já žádné neměla, abych mu je dala.
Kdybych mu je nedala, nafackoval by mi.
- Už ti takhle někdy nafackoval? - Jo.
Vidíš tyhle jizvy tady?
- To ti udělal on? - Jo.
Hodil po mně kámen.
Dysfunkční vztahy jsou tady na Šalamounových ostrovech důvodem,
proč spousta mých spoluvězňů skončila za mřížemi.
Vím, že velká část mužů
tu sedí za sexuální delikty.
Proč je to u vás takový problém?
Na nás nezáleží.
Tak si s náma dělají, co chtějí.
Takže nás napadají, sexuálně zneužívají.
Vědí, že to zákon zakazuje,
ale stejně to dělají.
Čím myslíš, že to je?
Proč si místní muži myslí, že to můžou ženám dělat
a projde jim to?
Možná to bude tím, že jim chybí vzdělání.
Většinou to dělají, když jsou opilí.
A co můžou ženy dělat, aby se jim bránily?
Můžeme dělat jen to,
že budeme muže respektovat.
Ale oni zase musí respektovat nás.
Před mým odchodem
zakončí ženy setkání modlitbou.
Děkuji, že jsi mě zachránil. Ve jménu Ježíše.
Modlím se. Amen.
Pomoz mi.
Ano, pláčem tě vzývám.
Ježíši, oddávám se ti.
Oddávám se ti.
Jsi slunce, které mi cestu ozáří.
Víra je to jediné,
co tu muže a ženy drží nad vodou.
Na mém křídle
zpívají Frankieho přátelé vlastní náboženské písně
o hledání nadějné budoucnosti mimo vězení.
Náš vlastní pidžin jazyk.
- Aha. - Jako lámaná angličtina.
Tohle je taková křesťanská píseň.
Aha.
Zpívají o duchovní svobodě.
Tvoje láska mě osvobodila.
To oni…
- Osvobozují svou mysl? - Jo.
DEN PÁTÝ
Vězení nemá dostatek peněz
na resocializační programy pro všechny vězně,
ale pozvali církev, aby zde vedli 12týdenní kurz,
kterého se musí účastnit všichni sexuální delikventi.
Doslechl jsem se, že se ho účastní i John, což není jeho pravé jméno.
Byl odsouzen za závažné sexuální delikty
po útocích na několik obětí,
tak mě zajímá, jaký udělal pokrok.
To je moje cela.
- Prosím, posaď se. - Rád.
- Asi chce zavřít dveře. - Dobře.
Jsem z toho nervózní.
- Vážně? - Lidi na mě zírají.
Je možný, že něco plánujou…
Něco zlýho a tajnýho. Chtějí mě zabít.
Něco mi udělat.
Z čeho tě obvinili a následně usvědčili?
Ze čtyř zločinů.
Sexuální napadení.
A jak to vnímáš teď,
co jsi provedl?
Přál bych si, aby mi odpustili.
Už jsem svou vinu přiznal a odpykávám si za to trest.
Svými činy jsi ovlivnil spoustu lidí.
A hlavně oběti.
Bylo to opovrženíhodné.
Nemám právo nic říkat.
To je pravda.
Vypadá to, že se John skutečně kaje,
ale jeho tón se úplně změní, jakmile se dostaneme k trestu,
který za své zločiny vyfasoval.
Na jak dlouho tě odsoudili?
Dostal jsem šest let odnětí svobody, ale byl to pro mě šok.
Takhle by to být nemělo.
Přijde ti, že je to moc?
V porovnání s ostatními…
co mají pohlavní styk se svými dcerami
a dostanou jen pět let…
John mě pozval na sezení s pastorem,
který ve vězení pracuje se sexuálními delikventy.
Říkáme tomu náboženský program pro sexuální delikventy.
Dobré ráno.
- Pastor Titus Rory. - Dobrý den.
Pastore, dobré ráno. Tohle je Raphael. Dneska se k nám přidá.
Řekněte mi svými slovy, co jste si z našich sezení odnesli.
Pomáhá mi to…
změnit uvažování a mentalitu.
- Ty ženy… - Jo.
Musíš se k nim chovat jako k rovným a respektovat je.
- Jak se k nim chovat? - Jo.
Nesmíš v nich vidět jen objekt,
který můžeš využít.
Ale jsou stvořeny k obrazu Božímu.
Ženy a muži jsou si rovni. V důstojnosti a významu.
Něco mě trápí.
Na duši.
Až odsud odejdu,
budu se snažit… teda ne snažit, musím…
- S pomocí Boží. - Jo.
S pomocí Boží musím rozlišit,
co je správné a co špatné.
Ano.
- Díky. - Díky.
Děkuju. Rád jsem vás zase viděl.
Pastor Titus pracuje se sexuálními delikventy v Rove
už celých osm let.
Je pro vás náročné
pracovat s tak vysokým počtem vězňů
odsouzených za tyto zločiny?
Ano, je to velmi náročné.
Je důležité, aby přijali zodpovědnost za zločiny,
které spáchali.
Pak je pravděpodobné, že už to neudělají.
Soustředíte se na ty, kteří skončili ve vězení,
ale je to podle vás problém v celé společnosti?
Ano, určitě.
Většinou mají problémy ti, co nepracují.
Když nemáte práci, zaměstná vás Satan.
Můžou mi tu říkat, že se chtějí změnit,
ale jakmile odsud odejdou, je to jen na nich.
Absolvoval jsem sezení s pastorem Titem.
U spousty vězňů jsem vypozoroval,
že ta nově nalezená víra v Boha je jen způsob,
jak říct, že už nikdy nic nespáchají. Ale to podle mě nestačí.
Ta nutkání a pokušení, která je donutila dělat to,
co venku dělali…
znásilňovali ženy,
děti…
Pochybuju, že k tomu nebude docházet jen proto,
že tu našli Boha.
Ale přes to všechno
aspoň někoho mají.
Aspoň mají tady ve vězení někoho,
kdo se vězňům snaží vštípit,
že to, co udělali, bylo špatné.
A že až je pustí, už by to neměli nikdy udělat.
Teprve čas ukáže, jestli to skutečně pochopili, nebo ne.
DEN ŠESTÝ
Dnes se vydám mimo zdi věznice Rove
společně s dvěma spoluvězni, kteří mají jako jedni z mála štěstí
a jsou do konce trestu vysláni na farmu Tetere,
kde se můžou naučit profesní dovednosti.
Jak dlouho už sedíš?
Pět let.
Dost to tu háže.
Jaký to je pocit sedět takhle v dodávce?
- Mám radost. - Jo?
Mám radost, že jedu pryč z toho pekla.
Za co sedíš?
Za znásilnění.
- Sedíš za znásilnění? - Jo.
- A za co ty? - Za incest.
Incest?
Jeden případ?
Dva. Dva případy incestu.
Je to pořád to samé.
Kdykoli se jich zeptám, za co sedí,
už dopředu vím, co mi odpoví.
Vždycky jde o sexuální zneužívání
žen a mladých dívek.
Ale i tak mě to vždycky šokuje.
Stačil jeden pohled na toto vězení a hned si připadám jako v jiném světě.
Je to tu úplně jiné než v Rove.
Takové svobodnější.
Vězni mají mnohem větší volnost.
A spoustě z nich se tu dostává různých příležitostí,
protože jim dozorci věří.
Momentálně je tu jen 36 trestanců.
A všichni si vysloužili přesun svým vzorným chováním.
Tohle asi bude ten chlap, se kterým se mám sejít.
- Ty jsi Joseph? Jsem Raphael. - Ahoj.
- Tak jo, Raphaeli. - Jo.
Joseph tráví dny péčí o dobytek.
- My budeme pracovat tamhle? - Jo.
Já mám za úkol se starat o prasata.
Krmit je.
Ty jim vykydáš, jo?
To je smrad.
No tak, pojď sem.
- Kde to mám vykydat? - Tady a tady.
Tak jo, z cesty!
Tak můžeš.
To je práce na hovno.
Ten je rozkošnej.
- Jo. - A tenhle je ještě menší.
Malinký selátko.
Je to mrňous. Jsou mu dva týdny.
- Dva týdny? - Jo.
Tak teď ty.
Platí ti za práci?
Tři dolary za den.
- Šalamounské dolary? - Ano.
To je v přepočtu 35 amerických centů.
Koukej, tenhle se zase vykadil.
Tak jdi.
Můžeš to zamíchat.
To kvičí, protože cítí žrádlo?
- Jo, cítí to. - Ví, že bude krmení.
Přesně.
- Podlaha je čistá, tak tam můžeš… - Dobře.
- Stačí? - Jo.
Proč všechno dělám já?
Dneska odpočíváš.
- Všechno necháváš dělat mě. - Jo.
- Za to mi dáš jeden z tvých tří dolarů. - Jo.
Joseph je ve vězení už 15 let.
Řekl, že si odpykává doživotí za vraždu své ženy.
Tu noc jsme spali a já měl sen.
Co se ti zdálo?
Zdálo se mi o tátovi a dalších dvou mužích.
Myslel jsem, že mě ty dva
chtějí otrávit.
Tak jsem se naštval,
vzal jsem nůž a bodnul jsem ji.
Asi 20krát jsem do ní takhle říznul.
Máš pocit, že tě pobyt za mřížemi
nějak změnil? Třeba i v uvažování.
Jo. Naučil jsem se nebýt tak vznětlivý a nenechat se ovládat vztekem.
Bůh chce, abychom se všichni milovali.
Jak doufáš, že bude vypadat tvoje budoucnost?
Postavím si chlívek pro prasata a taky kurník.
A taky budu pěstovat zeleninu.
Josepha by mohli za pár měsíců pustit
a doufám, že se mu bude v zemědělství dařit.
Vězeňská farma Tetere mu dala šanci na nový život.
Ve srovnání s Rove nabízí vězňům příležitost se uplatnit.
Učí se tu nové dovednosti,
aby se po propuštění mohli ucházet o práci.
Takže tahle farma nabízí vězňům víc než Rove.
Po návratu mi moje křídlo v Rove
připadá ještě ponurejší než dřív.
DEN SEDMÝ
Tak raz. Dělej.
Počítej. Raz.
Dva.
Mám před sebou svůj poslední den v Centrálním nápravném zařízení Rove.
V pohodě?
Jo, dobrý. To stačí.
Přišel jsem se rozloučit, protože mě propustí.
- Moje návštěva tu končí. - Dobře.
Nadešel tvůj čas.
Tak buď šťastnej, nebo tak něco.
Hodně štěstí do všeho, co vás čeká.
Hlavně doufám, že se sem nevrátíte.
- Jo. - Jo.
- Moc děkuju. - Díky.
Než odejdu, chci si promluvit s ředitelkou věznice, velitelkou Needy.
Máte se?
Je první ženou v této funkci
a zatím měla jen dva měsíce na to, aby něco změnila.
Když jsem sem dorazil,
jako první mě zarazil celkový stav věznice.
Smrdí tu splašky a nikomu nevadí odpadky.
Viděl jsem tu krysy, šváby a různý hmyz.
Na to nám musí dát vláda finance.
Chápu, že čisté prostředí
je pro zaměstnance vězení a služby
velmi důležitým aspektem.
Řešili jsme to
s nejvyšším vedením,
takže už o všech těch problémech ví.
To jsem rád, že se to chystáte změnit
a víte, co tu člověk prožívá.
Sešel jsem se s pastorem Titem
a mluvili jsme spolu o tom jeho náboženském programu.
Co je podle vás na nápravě sexuálních delikventů nejtěžší?
Podle mě nabízené programy
velmi pomáhají s nápravou kriminálního chování.
Ale z dlouhodobého hlediska si myslím,
že bude potřeba zapojit i psychologickou poradnu,
abychom je zbavili zažitých zvyků.
Je to takový můj dlouhodobý sen,
ale dokud budu pracovat v nápravném zařízení,
chtěla bych zapracovat na tom, aby se to změnilo.
Velitelka Needy a její tým mají ambiciózní plány.
Ale dokud nebudou mít potřebné prostředky na resocializaci vězňů,
budou muset s jejich nápravou spoléhat na církev a víru trestanců.
V Rove a Tetere fungují jisté pozitivní iniciativy.
A zavření trestanci nemohou dál páchat zločiny.
Ale mají velmi omezené zdroje.
Dokud tu nedojde k zásadním společenským změnám
i mimo zdi vězení,
bude náprava mnohých z místních mužů i nadále velmi náročná.
Překlad titulků: Michael Novotný