Rove Central fængselscenter, Salomonøerne.
Her sidder landets farligste sexforbrydere.
Jeg ville ønske, at de tilgav mig.
Og mordere.
Hvorfor dræbte du din tiårige søn?
Jeg kan ikke kontrollere min vrede.
Tyve gange skar jeg hende sådan her.
Fængslet mangler desperat ressourcer.
Forholdene er skidedårlige.
Det er mørkt og snusket.
Det er ikke godt for et menneske.
Betonbur. Det er alt, hvad stedet er.
Og de bruger kirken til at reformere de hårde kriminelle.
Jeg må skelne imellem, hvad der er rigtigt og forkert.
Tak, fordi jeg er reddet i dig, Herre.
Jeg tilbringer en uge i Rove
for at finde ud af, om religion virkelig er svaret.
Jeg har siddet bag tremmer før.
Mit navn er Raphael Rowe.
Jeg blev dømt i Storbritannien for et mord, jeg ikke begik,
og fik livstid uden prøveløsladelse.
Det tog mig 12 lange år at rense mit navn.
Nu rejser jeg verden rundt
for at se, hvordan livet virkelig er i verdens hårdeste fængsler.
Salomonøerne i det fjerne Stillehav.
Her bor over 700.000 mennesker,
som i gennemsnit lever af kun seks dollars om dagen.
Landets eneste højsikkerhedsfængsel
har et ambitiøst mål om at reformere ekstremt hårde forbrydere
på et lille budget.
Jeg sidder bag i en fængselsvogn på vej til Rove fængselscenter.
I fængslet sidder nogle af landets mest voldelige gerningsmænd.
Det er mordere, røvere og tyve.
En stor andel af de indsatte,
har jeg hørt, sidder i fængsel for voldelige seksualforbrydelser
mod kvinder og unge piger,
noget, jeg har svært ved at håndtere.
Fængslet forsøger at rehabilitere gerningsmændene,
men de har begrænsede økonomiske ressourcer til at gøre det.
Når jeg kigger ud,
ser jeg ekstrem fattigdom,
og hvis de ikke kan investere i lokalsamfundet,
hvordan er fængslet så?
DAG 1
Jeg er på vej ind i uhyrets mave.
Jeg bliver visiteret straks efter ankomsten til fængslet.
Spred benene.
Jeg tjekker for smuglervarer, skarpe ting og den slags.
Små knive og den slags.
Nå. Finder I knive?
-Blade. Ja. -Blade?
Før jeg føres til fløjen, får jeg nogle basale forsyninger.
Tag håndjernene af.
Det er en lettelse, for de gør ondt.
Er det min sengemåtte?
Ja. Det er din sengemåtte.
-Og det her? -Dit tæppe.
-Det er mit tæppe. -Dit tæppe.
-Og et håndklæde? -Et håndklæde.
-Og min pude. -Din pude.
I 2008 fik Rove en ny titel
som fængselscenter i stedet for et fængsel,
med en ny filosofi om reformering snarere end straf.
Men det er let at se, at det mangler ressourcer,
og jeg tænker på, hvor meget rehabilitering der rent faktisk foregår.
Jeg er på vej til… Det kaldes vist Ekkofløjen.
Jeg kan lugte noget forfærdeligt.
Det er den søde lugt af varm sol blandet med urinlugt.
Stedets fysiske udseende viser,
at det ikke bliver vedligeholdt.
Vagten vil have mig videre hurtigt.
Det er et mørkt sted.
Jeg deler celle med tre andre fanger.
Det er A-fløjen.
-Er det A-fløjen? -Ja.
Hej.
-Hvordan går det? -Fint.
-Jeg er Raphael. -Hej. Jeg hedder Frank.
-Frank? -Ja.
-Rart at møde dig. Hvor skal det ligge? -På din seng heroppe.
-Heroppe? -Ja.
Det er din plads.
Hvor ligger du?
Det er min plads.
-Dernede? -Ja.
Og den her tilhører hr. Alessio.
Alessio. Okay.
Og den her tilhører hr. Junior.
Okay.
Så det er cellen til fire mænd, inklusive mig, og det er sengene?
Den her og dem heroppe?
Ja.
Wow.
Tog det tid at vænne dig til at sove på den?
Ja. Første gang var det svært.
Og nu?
Vi må øve os i at acceptere det.
Måske vænner du dig til madrassen.
-Hvem lavede tegningerne på væggen? -Det var hr. Alessio.
Hvad med aktiviteter?
Du ser stærk ud. Er der et træningscenter?
Nej.
-Har de ingen vægte? -Intet.
-Intet lignende i fængslet? -Nej.
Er det jeres badeværelse?
Ja. Det er badeværelset.
Okay.
Du skyller sådan.
Okay.
Og har de brusere, hvor…
Man går ud til brusebadet. Det er udenfor.
Du kan vise mig det. Okay.
Drej den.
-Det er en hjemmelavet bruser. -Ja, hjemmelavet bruser.
Okay.
Det sidste stop på min rundvisning er et lille udendørsområde.
Det er fint. En fin baggrund.
Det er i det mindste frihed, ikke?
Ja.
Det er det.
Men det er jeres eksistens.
-Cellen, gangen… -Ja, gangen og det her.
De indsatte i min fløj får bare tiden til at gå,
mens timerne går indtil aftenoptællingen.
Okay. Goddag.
Tak.
-Raphael Rowe? -Javel.
-Alessio. -Javel.
-Frank Firimolea. -Hvad så?
-Sådan. Introducer. -Okay.
Denne bror vil præsentere sig selv. Han er vores ven.
Mit navn er Raphael Rowe. Tak, fordi I byder mig velkommen.
Vi skal bare sige Herrens bøn, okay?
-Alle? -Ja. Alle.
Selvom man ikke er religiøs?
Nej. Hvis du er villig.
Omkring 90 % af Salomonøerne er kristne,
og troen virker også stærk her i fængslet.
…forlad os vor skyld, som også vi forlader vore skyldnere.
Alle fangerne lader til at være troende.
Vi har tre ledere,
en fløjrepræsentant, en chef og en åndelig leder.
Okay.
Det var dem, der startede bønnen.
Her er den åndelige leder, hvis du vil møde ham.
Okay. Goddag.
Rart at møde dig. Du er den åndelige leder her.
Og hvad er dit ansvar som åndelig leder?
Jeg prøver at få drengene til
at komme tættere på Gud
og fortsætte med at reflektere over Bibelen.
Deler med dem.
Okay. Og hvorfor påtager du dig det ansvar?
Fordi jeg er opvokset i en kristen familie.
Og hvorfor kom du i fængsel?
Jeg blev anholdt for en voldtægt.
-En voldtægt. -Ja.
Og hvor lang tid fik du?
Tre år.
Angrer du?
-Fortryder du din forbrydelse? Gør du? -Ja.
Jeg ville ikke begå den forbrydelse.
Det var en stor fejl.
-Påvirket af alkohol. -Var du påvirket af alkohol?
-Var det første gang? -Det var første gang.
Så endte jeg her.
Jeg vil være en ny person, når jeg tager herfra.
Alle har budt mig varmt velkommen,
men det er stadig et skræmmende sted.
Mit første indtryk er, at forholdene er skidedårlige.
Det er mørkt og snusket, og her lugter.
Den åndelige leder, der guider mændene, er en voldtægtsmand.
Han talte åbent om at voldtage en kvinde under påvirkning af alkohol.
Det bliver en hård uge.
Det er helt sikkert.
DAG 2
Det er min første morgen i Rove.
-Kan du hjælpe mig her? -Okay.
Skal jeg holde øje med banen?
Det er godt at se, at der i det mindste er aktivitet i dag.
Den er tydeligvis ude.
En volleyballkamp for fløjen.
Elleve-fem.
Her kan mændene forbrænde lidt af den ophobede energi
efter alle timerne inde i fløjen.
Han er okay. Ja.
Efter kampen tilbyder en af de længst tjenende vagter, Peter,
at vise mig rundt i resten af fængslet.
Tidligere har der været programmer i Rove,
hvor fanger havde sløjd, bagning og syning.
Og hvad er det her?
-Den første her er bageriet. -Ja.
Og så klasselokalet og skrædderen.
Bageriet er lukket.
Skrædderen måtte lukke under corona og er endnu ikke genåbnet.
Andre programmer for fanger er også blevet suspenderet.
Er der meget rehabilitering her?
Faktisk ikke meget, men vi prøver.
Vi gør vores bedste.
Hvad er det for en blok?
Det er blokken for fanger, som ikke opfører sig ordentligt og…
-Er det segregationsbygningen? -Ja.
-De usunde sind er der. -Usunde sind.
Uden penge til ordentlig sundhedspleje
sidder psykisk syge indsatte sammen med fanger, som bliver straffet.
Her er det, de kalder deres segregationsblok.
Fangerne
sidder her bare.
Det føles som et meget beskidt
og deprimerende sted.
Så vidt jeg kan se lige nu,
er der meget få faciliteter og meget lidt personale
til at hjælpe og tage sig af fangerne.
Deres vasketøj er hængt op.
De har deres gulvtæpper, måtter og tæpper.
Ingen madrasser.
Det føles, som om der kommer meget lidt luft ind og ud af buret.
Betonbur. Det er alt, hvad det her er.
Jeg har hørt, at fængslet forsøger at forbedre rehabiliteringsprogrammerne,
men intet tyder på, at der foregår rehabilitering i segregationsbygningen.
Jeg har set mange bygninger som denne,
og det her er straf. Det er hårdt.
Salomonøerne har en af de højeste rater af seksuel vold i verden,
men i modsætning til mange lande
holdes sexforbrydere ikke adskilt fra andre indsatte.
Jeg har stadig ikke spurgt Frankie, hvad han sidder inde for.
Det er ikke din første dom. Du har begået andre forbrydelser.
Sidst blev jeg dømt i fire år
for væbnet røveri.
Hvor mange gange har du siddet inde?
Jeg kan ikke huske det.
Kan du ikke huske, hvor mange gange du har været her?
Hvor gammel var du, da du sad inde første gang?
Jeg var 16.
-Seksten. -Ja.
Og nu er du…
36 nu.
Så du har været inde og ude af fængsler i 20 år.
Frankie er først lige kommet ud af segregationsblokken.
Han tilbragte en stor del af de sidste to år der.
Det må have været hårdt.
Hårdt.
Som du kan se på det sted, er det ikke godt for et menneske.
Der er for mørkt og varmt.
Mistede du næsten forstanden?
Ja.
Det er som følelser, jeg aldrig har oplevet før.
Jeg har en kone og to sønner.
Hvor gamle er dine sønner?
Den ene er syv år, og den anden er tre.
Så den treårige blev født, lige før du kom i fængsel.
Besøger han dig med den anden?
Han har stadig ikke besøgt mig.
Har han ikke set dig i to et halvt år?
To et halvt år.
Da jeg blev anholdt, var der ingen, der besøgte mig.
-Ikke? -Min familie. Ikke nogen.
Frankie blev sendt i segregation,
fordi det lykkedes ham at flygte fra Rove.
-Hvor mange var I? -Mange drenge.
Her er det de ting, vi brugte.
-Boltene. -I tog dem af.
Vi fjernede dem fra hængelåsen,
og så brugte vi den
til at knække gitteret.
Så I klatrede derop, knækkede det og kravlede igennem?
Vi sprang over pigtråden.
Og så slap I ud.
-Og så løb vi. -Og løb.
Og efter to måneder anholdt de mig
og bragte mig direkte ind i segregationsblokken.
Der er strammet op på sikkerheden siden flugten,
og efter lang tid i segregation vil Frankie ikke forsøge igen.
Mens vi snakkede, samlede de andre indsatte sig
til aftengudstjeneste.
Jeg vil gerne se, hvor meget det betyder for dem.
Tid til bøn. Godaften, alle sammen.
-Godaften. -Gud er god.
-Altid. -Altid.
Gud er god.
Der er ingen tvivl om den ægte religiøse lidenskab blandt disse fanger.
Men jeg tænker på, om det giver ægte forandring.
Da jeg så på, var alle mændene hengivne mod Gud.
-Meget hengivne mod Jesus Kristus. -Ja.
De blev følelsesmæssigt rørte.
Men alle er fanger. Alle har begået en forbrydelse.
Alle har gjort, hvad Gud og gode mennesker og kristne ikke bør gøre.
Ja. Når de har det svært herinde,
indser de, at det, de gjorde, ikke var det rette.
Hvis man hengiver sig, skal man gøre det oprigtigt og ærligt.
Jeg er lidt skeptisk, men jeg vil se,
hvor meget den religiøse tro hjælper fangerne med at blive reformeret.
DAG 3
I dag har jeg fået et af få fængselsjob, som er tilgængelige i Rove.
Jeg skal finde en fyr ved navn Mustin, som jeg skal hjælpe i køkkenet i dag.
Mustin?
Hej.
-Hej. -Mustin? Hej.
-Jeg skal hjælpe dig og holdet. -Okay. Godt.
At arbejde i køkkenet er en belønning for god opførsel.
Det er til aftensmaden.
-Okay. Skal jeg gøre det? -Ja.
Ja. Du gjorde ikke det her udenfor?
Nej. Vi lavede ikke mad udenfor.
Vores koner laver mad.
-Jeres koner. Laver mænd ikke mad? -Mænd laver ikke mad.
Hvorfor ikke?
Det er vores kultur. Kvinder udfører husarbejdet.
Selv nu?
Selv nu.
Hvordan har fængselslivet været for dig?
Meget hårdt. Man ser sig selv som et nul.
Hvor længe har du siddet i fængsel?
14 år og 9 måneder.
Så det må være for mord.
Ja.
Hjælp mig med at løfte gryden.
Vær forsigtig, min ven.
Den er meget tung, ikke?
Ja. Du er stærkere end mig.
-Er du klar? -Ja.
Ja. Gryden der.
Den er tung.
Bruger du én hånd for at vise, at du er stærkere?
Ja.
-Herop? -Ja.
-Ja. Okay. -Vent.
Jeg hælder op, og du sætter låg på.
Okay.
Her.
Hvor mange? Skal jeg stable dem her?
-Stil dem derovre. -Okay.
Nej. Lad mig gøre det.
Hvem dræbte du?
Min egen søn.
Hvor gammel var din søn?
Jeg vil sige omkring ti eller elleve år.
Du skal stable fem af den samme størrelse.
Så vi ikke bruger for meget plads.
Mustin.
Ja?
Hvorfor dræbte du din tiårige søn?
Jeg…
…ville ikke dræbe ham.
Men jeg troede, at det var disciplin, som en far gør mod sin søn.
Du disciplinerede din søn, men du dræbte ham?
Og
ved et uheld
døde han.
Hvad havde han gjort?
Han stjal den anden nabos vandmelon.
Det gjorde mig vred, og jeg kan ikke kontrollere min vrede.
Din søn stjal din nabos vandmelon, og som straf dræbte du ham?
Ved at piske ham, og desværre døde han.
Brugte du din hånd, eller var det…
-En pind. -En pind.
Du må have vidst
eller set, Mustin, at du gik for langt.
Det er svært at beskrive.
Så forfærdeligt,
og jeg fortryder.
Jeg begynder at lære nye ting i fængslet.
Mustin ser ud til virkelig at have forandret sig,
og det lader til at være hans tro, ikke fængslets rehabilitering,
som har hjulpet ham.
Da jeg tog imod Kristus som min Herre og Frelser,
læste jeg i Bibelen.
Johannes 1, kapitel 1, vers 9.
"Hvis du bekender dine synder, er jeg trofast og tilgiver dine synder
og renser dig fra al din uretfærdighed."
Det er det opmuntrende budskab, som giver mig håb.
Det ændrede min tankegang.
Hvad gør du, når du bliver løsladt?
Jeg vil gerne hjælpe mit samfund. Ja.
Vil dit samfund tage imod dig efter det, du gjorde?
-Vil de? -Ja.
De er allerede klar til at tage imod mig.
I vores egen kultur og i kristen undervisning
kan vi løse alle slags problemer.
At acceptere hinanden, ikke? At tilgive hinanden og elske hinanden.
Og så begynder vi at leve et nyt liv
med vores familier og vores samfund.
Uanset hvordan han opnåede det,
lader Mustin til at have accepteret sin forbrydelse,
og når tiden kommer, er han klar til at vende hjem.
Så du giver dem til den næste…
-Ja, han giver dem til blokken. -Okay.
Nu skal jeg arbejde med en anden fange.
Christopher.
-Hej. -Hej.
Hvorhen?
Følg skiltene.
Den anden del af mit job i dag er at uddele maden i beholderne.
Jeg ved ikke, hvordan det smager, for jeg har ikke smagt maden,
men beholderne er varme.
-Hej. -Hej.
Her.
Ris, nudler og kål?
Ja.
Med lidt… Jeg kan lugte fisk.
Ja.
Fjorten.
Femten.
Gør du det samme hver dag?
-Ja. -Hver dag?
Ja, hver dag.
De sidste to.
Ja.
-Tak. -Ja.
Gør vi det nu?
Fængslet er et lille samfund,
og hvis man har fjender, er det svært at undgå dem.
Christopher virker anspændt.
Du ser lidt nervøs ud. Er du okay?
Det er meget hårdt for mig.
På hvilken måde?
Der er nogle mænd, som vil slås.
-Ja. -Hvorfor er du i fængsel?
Hvad sendte dig i fængsel, som folk ikke kan lide?
Mord.
Derfor kom jeg herind.
Nogle familiemedlemmer til personen, som døde,
sidder også her i fængslet.
Fortæl mig historien. Hvad skete der?
Fem mænd fra deres landsby
voldtog min datter.
Voldtog din datter?
Ja.
Hvor gammel var din datter?
Femten år.
Hun var min første datter, og jeg elskede hende så højt.
Christopher hævnede sig på en uskyldig skolepige,
også 15 år gammel,
der kom fra den samme landsby som voldtægtsmændene.
Jeg var overvældet af vrede.
Så derfor dræbte jeg.
Jeg skar begge hendes ben.
Lagde et reb om halsen
og bandt det fast i et træ.
Du dræbte et familiemedlem til nogle af de mænd, der er herinde?
Ja.
Er de bange for dig, eller er du bange for dem?
Jeg er bange for dem.
Han er bange for dem.
De svor, at de ville dræbe mig.
Hvis der ikke er nogen, og de kommer, så dræber de mig.
Den tragiske historie er måske ikke slut endnu.
DAG 4
Voldelige forbrydelser begået af kvinder på Salomonøerne er ekstremt sjældne.
Der sidder kun seks kvinder bag tremmer i hele landet,
og de sidder alle i en separat blok her i Rove.
Jeg er nysgerrig efter at se, hvordan forholdene er for dem.
Jeg bliver mødt af Elizabeth.
Godmorgen.
-Kan du vise mig rundt? -Ja.
Her er cellerne.
Er det din soveplads?
Min er der.
Du har lidt privatliv. Det har mændene ikke.
-Virkelig? -Nej.
Og der lugter godt her. Det føles rent.
Det er celle to.
-Okay. Og det er celle nummer tre. -Og det er celle tre.
-Kun én person herinde? -En person.
Hun fik et psykisk…
-Okay. -Så hun bor alene.
-Hun har psykiske problemer. -Psykiske, ja.
Fordi hun myrdede sin bedstemor.
Dræbte hun sin egen bedstemor?
Ja. Skar hende i tre stykker.
-Skar hende i tre stykker? -Tre stykker.
Armene, her og benene.
Og I skal bo sammen med hende uden at vide, om hun gør jer noget?
-Det er skræmmende. -Ja.
-Er du bange? -Jeg er bange.
Blokken er simpel, men den er renere end mandefløjen, jeg sidder i.
Meget køligere herinde.
Og kvinderne har også mere travlt end mændene.
Wow, det er fantastisk.
Hvad bruges de til?
-Det er en dørmåtte. -Den er virkelig smuk.
Elizabeth hævder, at hun blev tvunget til at begå kriminalitet
af en voldelig mand,
men jeg kan ikke bekræfte det, som hun fortæller mig.
Hvorfor er du i fængsel?
Jeg har med finans at gøre.
-Finans. -Ja.
-Svindel? -Ja.
Hvorfor gjorde du det?
Min kæreste
beder om penge,
men jeg har ikke nok penge at give ham.
Hvis jeg ikke giver ham penge, så slår han mig.
-Havde han slået dig før for at få penge? -Ja.
Kan du se alle mine ar her?
-Var det ham? -Ja, det var ham.
Han kastede sten på mig.
Dysfunktionelle forhold mellem mænd og kvinder her på Salomonøerne
lader til at være roden til mange af de indsattes forbrydelser.
Jeg ved, at en stor andel af mændene sidder her for sexforbrydelser.
Hvorfor er det et problem her i landet?
Vi er ikke vigtige.
Så de kan gøre de ting, de vil,
som at overfalde kvinder, seksuelt misbrug.
De ved, at det er ulovligt,
men de gør det stadig.
Hvorfor er det en del af kulturen her,
at mænd tror, at de kan gøre det mod kvinder og slippe fra det?
Måske mangler nogle af dem en uddannelsesbaggrund.
Og det sker ofte, når de bliver fulde.
Og hvad kan I kvinder gøre for at beskytte jer selv?
Det eneste, vi kvinder kan gøre,
er at respektere mændene,
og mændene skal også respektere os.
Før jeg går, afslutter kvinderne mødet med en bøn.
Tak, fordi jeg blev reddet i Jesu navn.
Og jeg beder. Amen.
Hjælp mig
Ja, jeg græder foran dig
Jesus, jeg overgiver mig
Jeg overgiver mig
Du er den sol, jeg ser
Tro er det eneste, som fanger her,
både mænd og kvinder, føler, at de kan holde fast i.
Tilbage i min fløj synger Frankies venner også sange
om at finde en håbefuld fremtid uden for fængslet.
Det er vores Pidgin-sprog.
-Okay. -Som dårligt engelsk.
Lad os sige, som en kristen sang.
Okay.
Den handler om åndelig frihed.
Så jeg er fri på grund af din kærlighed.
Det er det, de…
-Fri i sindet? -Ja.
DAG 5
Fængslet har ikke penge nok
til rehabiliteringsprogrammer for alle indsatte,
men det har inviteret kirken til at holde et 12-ugers kursus,
som alle sexforbrydere her skal deltage i.
Jeg har hørt, at John,
ikke hans rigtige navn, tager kurset.
Han er dømt for alvorlige seksuelle forbrydelser mod flere ofre,
så jeg vil høre, om han gør fremskridt.
Her er min celle.
-Vær sød at sætte dig der. -Ja.
Han vil vist have døren lukket.
Jeg føler mig usikker.
-Gør du? -Folk stirrer på mig.
De har måske nogle planer, negative planer, hemmelige fælder.
De vil dræbe mig. Gøre mig noget.
Hvad blev du sigtet og dømt for?
Fire punkter.
Uanstændigt overfald.
Og hvad synes du om det nu?
Det, du gjorde.
Jeg ville ønske, at de tilgav mig.
Jeg har erklæret mig skyldig og tager ansvar for det.
Mange mennesker, men vigtigst, ofrene
blev påvirket af det, du gjorde.
Og du gjorde noget afskyeligt.
Og jeg har intet at sige om det.
Det er rigtigt.
John virker oprigtigt angrende,
men hans tone ændrer sig, da vi taler om dommen,
han fik for sine forbrydelser.
Og du blev idømt hvor længe i fængsel?
Seks års fængsel, og jeg var forbløffet.
Det bør ikke være sådan.
Synes du, at din dom er for lang?
Sammenlignet med andre,
som havde samleje og penetrerede deres døtre.
De dømmer dem til fem år.
John inviterer mig til et møde med pastoren,
som arbejder med sexforbrydere i fængslet.
Vi kalder det et trosbaseret sexforbryderprogram.
Godmorgen.
-Det er pastor Titus Rory. -Okay. Godmorgen.
Pastor, godmorgen. Det er Raphael. Han skal være med i dag.
Hvad har du lært af møderne?
De hjælper med at give mig en ny tankegang og mentalitet.
-Kvinderne. -Ja.
De skal behandles ligeværdigt og med respekt.
-Om forhold til kvinder. -Ja.
Du ser dem ikke kun som objekter, som du kan bruge.
Men de er skabt i Guds billede.
Kvinder og mænd har samme værdighed og værdi.
Jeg har et problem.
I min ånd.
Når jeg tager herfra,
vil jeg forsøge… Ikke forsøge. Jeg skal.
-Med Guds hjælp. -Ja.
Med Guds hjælp må jeg skelne
mellem rigtigt og forkert.
Ja.
-Tak. -Tak.
Tak. Godt at se dig igen.
Pastor Titus har arbejdet med sexforbrydere i Rove i de sidste otte år.
Er det udfordrende for dig
at håndtere så stor en andel af fanger
med den slags lovovertrædelser?
Det er meget udfordrende.
Det er vigtigt, at de accepterer ansvaret
for de forbrydelser, de har begået.
Så er det sandsynligt, at de ikke gør det igen.
Du fokuserer på dem, som blev fanget og fængslet,
men ser du det som et større problem?
Ja, helt sikkert.
Dem, der ikke arbejder, får problemer.
Satan finder arbejde til dem, som ikke har noget arbejde at gøre.
De kan sige: "Ja, jeg vil forandre mig,"
men når de tager herfra, starter udfordringen.
Jeg sad lige til møde med pastor Titus.
Det ser ud til at være temaet blandt disse indsatte,
at de bruger deres nyfundne hengivenhed til religion til
at sige: "Jeg gør det ikke igen." Det er ikke godt nok.
Trangen og fristelsen, som fik dem til at gøre det, de gjorde,
at voldtage kvinder,
børn…
…vil ikke, tror jeg, blive mindre, fordi de tager imod Gud.
Men når det er sagt, så har de nogen,
i det mindste har de nogen i fængslet,
som forsøger at lære dem, at det, de gjorde, var forkert.
Når de kommer ud, bør de ikke gøre det igen.
Om de lytter oprigtigt, vil tiden vise.
DAG 6
I dag rejser jeg uden for Rove-fængslet med to indsatte, der er blandt de heldige,
som sendes til Tetere gårdfængsel for at afsone resten af deres dom.
Her kan fangerne lære faglige færdigheder.
Hvor længe sad du i fængslet?
Fem år.
Det er en rystetur.
Og hvordan har du det lige nu?
-Jeg er så glad. -Er du glad?
Jeg er så glad, fordi jeg forlader straffestedet.
Hvad var din forbrydelse?
Voldtægtsmand.
-Sigtet for voldtægt? -Voldtægt.
-Og hvad med dig? -Incest.
Incest?
En sigtelse for incest?
To sigtelser. To.
Igen og igen,
når jeg skal til at spørge, hvorfor de sidder i fængsel,
kender jeg næsten svaret.
Det er seksuelle overgreb mod kvinder og unge piger.
Men jeg er stadig chokeret. Jeg er stadig chokeret.
Så snart jeg ser dette fængsel,
føles det som en anden verden.
Det er meget anderledes end Rove.
Det føles mere frit.
Fangerne har mere frihed til at gå rundt.
Og mange får flere muligheder, fordi de er pålidelige fanger.
Der er kun 36 indsatte her.
De har alle fortjent pladsen på grund af god opførsel.
Det er vist ham, jeg skal møde.
-Joseph? Hej, jeg er Raphael. -Hej.
-Okay, Raphael. -Ja.
Joseph bruger sine dage på at tage sig af husdyrene.
-Arbejder vi derovre i dag? -Ja.
Mit job er at passe på grisene.
Fodre dem.
Du rydder op, ikke?
Det stinker.
Okay. Kom.
-Hvilken nu? -Ja, der og der.
Okay. Flyt jer.
Godt. Gå.
Det her er lortearbejde.
Se den lille søde.
-Ja. -Og den er endnu mindre.
En lille baby.
Lille baby, ja. Han er to uger nu.
-To uger. -Ja.
Okay, dig nu.
Får du løn for det her job?
Tre dollars for en dag.
-Salomondollars? -Ja.
Det svarer til 35 cent om dagen.
Se den. Du har allerede skidt igen.
Gå.
Du må blande det.
-Laver de lyde, fordi de lugter maden? -De lugter den.
-De ved, at de bliver fodret. -Ja.
-Cementen er ren, så vi… -Okay.
-Nok? -Ja, nok.
Hvorfor gør jeg det hårde arbejde?
Du hviler i dag.
-Jeg gør det hårde arbejde. -Ja.
Giv mig en dollar af dine tre.
Ja.
Joseph har siddet i fængsel i 15 år,
og han fortæller mig, at han fik livstid for mordet på sin kone.
Vi sov den nat, og jeg havde en drøm.
Hvilken drøm?
Jeg drømte om min far og to andre mænd.
Jeg troede, at de to mennesker
ville forgifte mig.
Så jeg blev vred
og tog en kniv og stak hende.
Det var vist 20 gange, jeg skar hende sådan her.
Og tror du, at din tid i fængslet
har forandret dig og fået dig til at tænke anderledes?
Ja, jeg har lært at komme af med mit temperament og min vrede.
Gud vil have, at vi elsker hinanden.
Hvad håber du for dig selv
i fremtiden?
Jeg vil have en lade med grise og fjerkræ.
Og dyrke grøntsager.
Joseph bliver måske løsladt om et par måneder,
og jeg håber, at han kan få et nyt liv som landmand.
Tetere gårdfængsel giver ham en chance.
I forhold til Rove er der muligheder her.
Mændene udvikler færdigheder, som de kan bruge til at søge job.
Så stedet har mere at tilbyde fanger end Rove.
Jeg vender tilbage til min fløj i Rove,
og den føles mørkere end nogensinde.
DAG 7
Okay, en. Kom så.
Tæl. En.
To.
Det er min sidste dag i Rove fængselscenter.
Er du okay?
-Ja, jeg har det fint. -Det er nok.
Jeg vil sige farvel, for jeg bliver løsladt.
-Okay? Min tid er forbi. -Okay.
Nu er din tid kommet.
Kæmpe glæde.
Jeg siger held og lykke. Held og lykke med det næste.
Jeg håber, at I ikke kommer tilbage.
-Ja. -Ja.
-Mange tak. -Tak.
Før jeg går, vil jeg gerne tale med fængselsdirektøren, kommandør Needy.
Er du okay?
Den første kvinde i stillingen har kun haft to måneder til at gøre en forskel.
Det første, der slog mig,
da jeg kom ind i fængslet, var fængslets tilstand.
Lugten af kloak, affald overalt.
Jeg har set rotter, kakerlakker og alle mulige insekter.
Det afhænger af, om regeringen giver penge.
Jeg forstår, at et rent miljø for personale i fængslet
også er et vigtigt aspekt at overveje.
Vi har rejst spørgsmålet til ledelsesniveauet,
og de overvejer alle spørgsmålene.
Det er godt at gøre, at du har intentioner
eller anerkender det, jeg er vidne til.
Jeg mødtes med pastor Titus
og talte om det trosbaserede program, han arbejder på.
Hvad synes du om udfordringerne ved at håndtere sexforbrydere?
Jeg tror, at programmerne for forbryderne hjælper meget.
Men på lang sigt har vi brug for
en slags psykologisk rådgivning
for at behandle den indre adfærd.
Det bliver en langsigtet drøm,
men så længe jeg er i kriminalforsorgen,
vil jeg arbejde på at opnå det.
Kommandør Needy og hendes hold har ambitiøse planer,
men indtil de får ressourcer til at rehabilitere de indsatte,
må de regne med kirken og mændenes tro til at gøre en forskel.
Der er nogle positive initiativer både her i Rove og i Tetere,
og at låse mændene inde forhindrer forbrydelser.
Men de har begrænsede ressourcer,
og indtil der sker store sociale ændringer langt ud over dette fængsel,
vil reformering af mange af disse mænd fortsat være en enorm udfordring.
Tekster af: Mila Tempels