Manilas byfængsel, Filippinerne.
Et af de mest overfyldte fængsler i verden.
Regeringens kontroversielle krig mod narko
har presset antallet af indsatte til kanten.
Stoffer, stoffer igen, og mord.
-Du har været i fængsel ti gange. -Ja.
Femtusind mænd er fanget i dette fængsel,
der er bygget til kun 1.200.
Jeg tror ikke mine egne øjne.
Jeg er helt mundlam.
Da der kun er én vagt per 400 indsatte,
styres dele af dette fængsel af fængselsbander.
Mine børn skal ikke ende som ofre for disse mennesker.
Jeg hedder Raphael Rowe,
og jeg skal sidde en uge i dette pakkede fængsel
sammen med berygtede kriminelle bander,
som for kun seks måneder siden var på morderisk togt og dræbte rivaler.
Det var virkelig som en krig.
Det er ikke min første gang bag tremmer.
Jeg blev dømt i England for et mord, jeg ikke begik,
og idømt livstid uden prøveløsladelse.
Det tog mig 12 lange år at rense mit navn.
Nu rejser jeg verden rundt for at opleve, hvordan livet virkelig er
i nogle af verdens hårdeste fængsler.
Manila i Filippinerne.
Landet hærges af en narkoepidemi,
der har ført til enorm kriminalitet og bandekrige.
Er det din søn?
Præsident Rodrigo Duterte kom til magten
på et morderisk løfte om at håndtere narkoproblemerne
ved at dræbe producenter, forhandlere og misbrugere.
Hvis I skal skyde, så skyd for at dræbe.
Det er det, menneskerettighedsidioterne klager over.
I aften skal jeg på narkorazzia
med en af frontenhederne,
der nådesløst udkæmper præsidentens krig mod stoffer.
Jeg er i hovedkvarteret for det filippinske narkoagentur,
og som I kan se bag mig, gør deres agenter klar til en operation.
Deres mål er en mistænkt narkohandler.
Hvor stort et problem er stoffer her i Filippinerne?
Før præsidenten kom til var det et stort, nationalt problem.
Men nu tror jeg, vi vinder krigen.
Det prøver vi på lige nu.
-Så I ser det som en krig? -Ja, det er en krig.
Det er en krig mod menneskeheden.
Målet er i en fattig slumby i det østlige Manila.
-Kom så. Afsted. -Afsted.
-Fortsæt. -Afsted.
Kom så!
Dette er vist stedet.
Den mistænkte er en ung gravid kvinde med et barn.
Det er ikke mit!
De har fundet noget.
Vis nåde.
Det ligner stoffer i små pakker, som jeg tror er metamfetamin.
Jeg er ikke narkohandler.
Crystal meth, et stærkt stof,
er det foretrukne stof for mange fattige filippinere,
der bruger det til at arbejde overtid, så de kan overleve.
Hun er helt ødelagt
og er ikke holdt op med at græde.
Det eneste af det, hun siger, som jeg forstår, er "baby."
Hun må vide, at hendes barn bliver taget fra hende.
Denne kvinde er mistænkt for at være narkohandler,
og hun ved, hendes skæbne bliver fængsel.
Denne kvinde, ligesom utallige andre, der anholdes hver dag for stoffer,
vil blive sendt til et af Manilas fængsler.
Og jeg er på vej til det hårdeste af dem alle, Manilas byfængsel,
for at tilbringe en uge som indsat der.
Siden den kom til magten i 2016,
hævder regeringen, at Dutertes krig mod narko
har fjernet narko for 500 millioner dollars fra gaden
og foretaget over 160.000 anholdelser.
Denne hårde udrensning har fyldt
de allerede overfyldte fængsler til bristepunktet.
Men det skræmmer mig mere,
at der kun er én vagt per 400 indsatte.
Hvordan beskytter man indsatte mod vold?
Jeg hører, det er indsatte, der beskytter indsatte.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal forvente.
Manilas byfængsel blev bygget til 1.200 indsatte,
men er nu propfyldt med næsten 5.000 indsatte.
Her?
-Dit navn? -Raphael Rowe.
Mod mig.
Op med hænderne. Sådan.
Det er første gang, jeg visiteres i det fri.
Hvad er stemplet til?
-For at identificere dig som en FP. -En FP?
En frihedsberøvet person.
Disse mærker identificerer mig nu som en frihedsberøvet person.
Højre pegefinger.
De tager mine biometriske mål.
Fortsæt.
Det er en særpræget farve, ikke?
"Forandrer liv og opbygger en sikker nation."
Gad vide, hvad det betyder.
Da jeg er blevet registreret,
overleveres jeg til indsatte, ikke vagter, som fører mig til min celle.
Her summer nærmest. Der er så mange mænd i samme T-shirt som mig.
Som et bistad.
Der er propfyldt.
Ikke kun med indsatte, men også deres besøgende familier.
Jeg bliver sendt til sovesal fire,
hvor alle nye indsatte sendes til vurdering,
før de får en endelig celle.
Jeg bliver ført op til min nye indkvartering.
Jeg tror ikke mine egne øjne.
Jeg er mundlam
på grund af det rum, jeg er i, og hvor mange mænd der er klemt ind her.
Dette sted er fuldstændigt overfyldt.
Det har jeg aldrig set før.
Her?
Jeg bliver sendt ned bagerst, hvor jeg skal sove i nat
og møde mine nye cellekammerater.
-Goddag. Jeg er Raphael. -J.R., og…
-T.J. -T.J., Raphael.
-Ading. -Ading.
Hvad er du dømt for?
Stoffer.
Hvor længe skal du være her?
Syv måneder.
Har du været i fængsel før?
Det er min første gang.
Hvilke stoffer?
-Meth. -Meth.
Er du blevet sendt i fængsel for at tage stoffer?
-Ja. -Ikke for at sælge stoffer?
-Sælger du også? -Ikke for salg.
Kun for at bruge det.
Det føles ikke som et fængsel. Det er som at sidde i et kvægbur.
Vi kan ikke gøre andet end bare at udholde situationen.
Der er 400 mand på denne overfyldte sovesal,
så jeg får J.R. til at vise mig rundt.
Vil du give mig en rundvisning?
Ja, okay. Kom med.
Må vi gå, hvor vi vil lige nu?
Ja.
Overalt er der indsatte.
Der er ingen frie pladser.
Her er reglerne for sovesal fire.
Du kan se "patakaranan ng Dorm 4",
som betyder: "Respekter hierarkierne i sovesal fire."
Fængselsguvernører.
Nej, indsatte.
Højtstående indsatte.
-Ja. -Nå ja. Okay.
-Er det de skrevne regler? -Ja.
Hvad er de uskrevne regler?
Hvis man bumper ind i besøgende,
får man 50 smæk med padlen.
-Hvad? Padlen? En pind? -Ja, padlen.
Mener du, hvis en besøgende kommer gående, og man gør sådan der?
-Ja. -Ved et uheld?
Selv ved et uheld. Ingen undtagelser.
Okay, 50?
Med den her slags træ.
Og så slår de ens bagben? Hvor hårdt?
Okay.
-Halvtreds? -Halvtreds.
-Af de indsatte? -Ja.
Det kunne jeg mærke.
Det er utroligt, at de indsatte ikke kun skriver reglerne,
men at de også står for afstraffelse.
Klokken er 22, og vi låses alle inde for natten,
klemt sammen på sovesalen som sild i en tønde.
Hvordan skal vi sove i et rum,
hvor der ikke er plads nok til det antal mænd, der er herinde?
Læg dig.
De sover sådan der.
Sådan her.
Hvorfor har du benet over?
For at få plads…
For at overleve her, må man lære at være sammen med andre.
Jeg er chokeret over situationen,
og at de indsatte accepterer det.
"Vi må overleve," siger de.
"Vi har intet valg," siger de.
Og virkeligheden er, at de har de ikke.
Det kræver bare en eller to, der siger: "Jeg finder mig ikke i det mere.
Vi må gøre oprør,
for sådan her kan man ikke behandle os,
uanset hvad vi har gjort."
Det går mig på.
DAG 2
Det er min anden dag i et af verdens mest overfyldte fængsler.
Jeg sættes til at arbejde med fejeholdet,
der udelukkende består af folk fra fængslets LGBTQ-miljø,
som har valgt at arbejde sammen.
LGBT-folk!
-Hej. -Hej. Jeg er Raphael.
Jeg er Akashi.
-Hvad hedder du? -Akashi.
Akashi.
Akashi, jeg hører, jeg skal arbejde med dig og dit rengøringshold i dag.
Bare vis mig det.
Du fejer gulvet.
-På egen hånd? Med hvem? -Du fejer gulvet.
-Derover? -Piger, lav en linje.
Fej gulvet.
Hvor længe har du været her?
-Tre måneder. -For hvad?
Stoffer.
Er du dømt eller varetægtsfængslet?
-Dømt for første gang. -Ja, første gang.
Dømt for første gang.
-Er det også din første dom? -Ja.
-Ja, også hende. -Hvor længe?
To år.
-Har du været her i to år? -Ja.
Hvem er din partner?
-Jeg tager min beshy. -Så I to er partnere?
Ligesom mig, selvsikker og smuk med hjerte.
-Ja. -Sådan der.
Hvem skal have den her?
Tak.
Efter at have fejet skal jeg mødes med rådgiver Hannah Nario-Lopez.
Da jeg er ny indsat, skal hun beslutte, hvilken sovesal jeg skal bo på
resten af min tid her.
Hej, Raphael. Jeg hedder Hannah.
Først spørger hun mig om mit familienetværk.
Jeg vil gerne vide mere om din familie.
Blev du opdraget af dine forældre? Hvordan havde du det med dine søskende?
Jeg blev opdraget af mine forældre.
Jeg har søskende, som jeg har et sundt og godt forhold til.
-Ved de, at du er her? -De ved godt, jeg er her.
Svarer de indsatte normalt på denne slags spørgsmål?
For hvis man graver i deres fortid,
kan det gøre dem ret defensive.
Det ved vi godt.
Vi spørger til deres fortid,
deres uddannelsesniveau
og misbrugsproblemer.
Disse oplysninger bør gøre det muligt at bestemme en god rehabilitering til mig.
Eftersom fængslet er så overfyldt,
hvordan kan jeg så stole på, at I kan hjælpe mig?
Vi gør vores bedste for at hente hjælp udefra.
Det er et af problemerne, for der er også stor mangel på betjente,
og de afhænger af fælles styring og den overenskomst,
vi har med FP'erne.
Så de indsatte har kontrol over andre indsatte?
Det er fælles styring.
Jeg vil ikke kalde det kontrol.
Det er mere et ansvar.
Hver sovesal har en mayores,
eller en bandeleder, en pangkat-leder.
Men her i Filippinerne er pangkat, eller banden,
faktisk et positivt alternativ som ledelsesstruktur.
Mayores sørger for,
at alle følger reglerne i fængslet.
Men det kan misbruges af indsatte, ikke?
-Jo. -I giver en indsat magten…
Det er sandt. Men hvad skal vi ellers gøre?
Samarbejdet mellem indsat og betjent er meget vigtigt,
da vi er underbemandede,
og så snart en indsat, en FP, skaber nogen ballade…
-Kan det udløse noget større. -Ja.
Det chokerede mig.
Jeg har aldrig hørt om et fængsel, der bruger indsatte til at styre det.
Traditionelle bander har et hierarki
med kongen, mafiabossen, den store gangsterchef.
Og så har man rangeringerne derunder.
Gad vide, om der er en traditionel bandementalitet og kultur,
eller om der foregår noget helt andet.
Når deres daglige pligter er overstået,
er de indsatte frie til at socialisere og skaffe penge til nødvendige ting,
som ekstra mad til at overleve.
Nogle indsatte har endda små forretninger.
De sælger tilsyneladende alt.
Selv tøjet på gulvet er til salg.
De sælger klumper af kul,
som indsatte bruger til brænde og madlavning.
Fordi domstolene er blevet overvældet af lavinen af narkoanholdelser,
er de fleste af de 5.000 indsatte faktisk kun varetægtsfængslede.
Mange skal afsone i flere år, før de kommer i retten.
Hvordan går det?
Hans var del af en gruppe,
der blev anklaget for at tæve en medstuderende ihjel,
da et indvielsesritual gik galt.
Før jeg blev indespærret, læste jeg jura.
Okay.
-Bruger du mest tid her… -Ja.
Hvor længe har du været her?
-Snart to år. -To år?
-Så du er ikke dømt. -Jeg er ikke dømt.
Og jeg er uskyldig.
Hvorfor er din retssag ikke startet?
Vores sag kører faktisk meget hurtigere
end en almindelig sag.
To år virker ikke hurtigt.
Den sidste mayores var her i 14 år.
Han blev til sidst frikendt.
-Så han var 14 år i fængsel. -Ja.
Tror din familie, du er uskyldig?
Ja. De besøger mig næsten hver weekend.
De besøger mig, og de tager mad med, så jeg kan da smage mad udefra.
-Er du en del af bandekulturen her? -Nej.
De kalder mig en querna.
Når man siger, en FP er en querna…
En querna er en, der ikke er med i en bande.
Okay.
Hvad er fordelene ved en bande?
Man har et støttesystem.
Men jeg behøver ikke en bandes støtte.
Dem, der ikke har familie, der kommer med mad, penge og hjælp,
de får det fra folk i deres bande.
Det er som at slutte sig til et samfund.
Inde i banden har de… Hvad hedder det?
De har deres egen fond.
De har deres egne programmer og projekter.
Hvad forventes af bandemedlemmerne?
Skal de gøre ting til gengæld for de belønninger?
Ja.
Banden har deres eget Magna Carta. De har deres egne regler.
Så hvis man følger reglerne, får man incitamenter.
Og ellers bliver man straffet af dem.
Hvad er den hårdeste straf?
-Må jeg sige det? -Det er op til dig.
Så vidt jeg ved,
så får man tæsk.
Hvis nogen fra ens bande
har gjort noget slemt ved et medlem fra en anden bande,
så bliver han straffet…
Så straffer de ham selv, så der ikke kommer bandekrig.
Det er en måde at bevare freden i fængslet.
Okay.
Hans er heldig.
Han har penge, så han behøver ikke at søge støtte hos banderne.
Men alt peger indtil videre på,
at det er banderne, der styrer fængslet,
og ikke vagterne.
I morgen flyttes jeg til en ny celleblok,
og jeg er nervøs for, hvad der venter mig.
Det er flyttedag,
hvor vi flyttes til de celler,
hvor vi skal afsone resten af vores dom.
-Hej, hvordan går det? -Hej.
Venter alle på, at vagterne kommer og siger, hvor de skal hen?
Ja.
Jeg har et symbol her fra Bahala Na-banden,
så jeg må gerne komme til en Bahala Na-sovesal.
Håber du at komme derhen?
Ja.
Jeg kender mange folk i Bahala Na-banden.
Mange af dem er mine barndomsvenner.
Hvornår blev du bandemedlem?
Da jeg blev anholdt den 20. januar,
så jeg en af de anholdte på politistationen.
Jeg kendte ham. Han var min nabo.
For at få privilegier i fængslet, gik jeg med i en bande.
-Så de passer på dig. -Ja.
Hvad gør du til gengæld?
Hvis jeg har gæster på besøg…
Jeg giver dem mad og penge.
Bahala Na er en af fire store kriminelle bander i Filippinerne,
der arbejder både i og uden for fængslet.
Og selvom J.R. sluttede sig til dem for beskyttelse,
er der ingen garanti for, at han havner på en sovesal, der styres af dem.
Tag jeres ejendele med jer.
Højre hånd, højre skulder. Bare følg efter.
Fængselsmyndighederne beslutter, hvilke celler indsatte sendes til.
Men dem, der henter os, er bandeledere, kendt som mayores,
fra vores nye sovesale.
Sid ned på række.
Sid her.
Sovesal otte, Raphael Rowe.
-Raphael Rowe? -Ja.
Cordero. Cordero!
Jeg er blevet tildelt sovesal otte, som styres af Bahala Na-banden,
men J.R. bliver vist ikke sendt derhen.
Man kan se bekymringen i hans ansigt, fordi han ikke er blevet råbt op.
Skal du ikke til sovesal otte?
-Har han ikke sagt dit navn? -Det tror jeg ikke.
Jeg ved det ikke.
-Held og lykke. -I lige måde.
Kom så.
Jeg føres til sovesal otte,
hjem for den berygtede Bahala Na-bande,
der styrer det meste af narkokriminaliteten,
der har sendt mange af dem i fængsel.
Da vi er kommet ind, fortæller bandelederen os de nye regler.
Kammerater. Hvad er det eneste, vi beder jer om?
Opfør jer som mennesker, så får vi ikke et problem.
Hvis I har et stort problem med en kammerat eller en anden gruppe,
så fortæl det til mig som jeres mayores,
og så handler vi på det.
Forstår I, mine medindsatte?
Kun kærlighed og broderskab er vigtigt nu.
Det har jeg aldrig oplevet før.
De har fået ansvaret for at kontrollere hinanden.
Og de taler hele tiden om respekt og disciplin,
som er noget, de selv har fundet på.
Der er ingen fængselsvagter i sovesalen.
Reglerne synes at være: "Vi er et broderskab,
og dette sted styres af en bande."
Jeg har ikke engang fået set min nye celle,
før Arsenio sætter mig i arbejde.
Hej. Godaften. Jeg hedder Roger.
Vil du hjælpe mig i køkkenet?
Okay.
Jeg slutter mig til Rogers hold af køkkenmedarbejdere.
De henter sovesal ottes mad
fra det centrale fængselskøkken tre gange om dagen.
Jeg skal hente risene, og der er åbenbart streng portionsstyring.
Start med at tælle 300 gram per person.
Trehundrede gram. Og hvad mere?
Til frokost…
…ris og et stykke kylling.
Okay.
Kan du…
Jeg skal lave de tunge løft. Selvfølgelig.
For pokker, hvor er den tung.
Vi bærer maden hen til de ventende indsatte på min sovesal.
Da jeg bar på risene, tænkte jeg kun på én ting.
Det var ikke vægten. Det var at spilde det hele, så ingen fik mad.
Jeg var meget nervøs.
Er der et budget til al madlavning?
Femoghalvfjers pesos per person.
Omkring én dollar og tyve cents. Per person. Hver dag.
Hver dag.
Da der er så lidt mad og så mange folk,
må vi meget omhyggeligt afveje portionerne,
så dem sidst i køen ikke ender uden noget.
Den er over.
-Over. -300 gram.
Godt.
Okay.
Hvor er grøntsagerne?
-Chop suey. -Hvor?
Okay.
Det var så lidt.
Tak.
Tak, min ven, Raphael.
Da risen er delt ud, slutter jeg mig til cellebossen, Arsenio,
for at finde ud af, om det er sandt,
at det er hans bande, og ikke vagterne, der bestemmer.
Hvordan fungerer dette sted?
Der er ingen fængselsvagter.
Vi opretholder disciplin, fordi de adlyder vores regler.
Bandelederne skal adlyde mig.
Og reglerne på denne sovesal.
Og hvis ikke?
Så sanktionerer vi dem.
Vi har mange sanktioner.
Måske skal de gøre rent fra morgen til aften.
Følger de ikke reglerne, bliver de straffet?
Hvis de ikke adlyder…
…kan vi sende dem til fængselsmyndighedernes kontor.
Okay.
Og…
…så tager de sig af det.
Så vil de straffe denne person.
Men kriminelle bander er ikke kendt for at være nådige
overfor medlemmer, der ikke makker ret.
Andre indsatte er bange for bandelederne på grund af volden.
Måske bandeledere før i tiden.
Vi hjælper hinanden, især når der er had,
eller der er et problem med deres familie.
Vi kan også hjælpe økonomisk.
Selv udenfor. Vores medindsatte eller bandemedlemmer…
…de hjælper os.
Jeg begynder at indse,
at bander er meget anderledes i denne kontekst.
Der er ingen fængselsvagter i sovesalen,
der overvåger, styrer eller disciplinerer de indsatte.
De klarer det selv.
Men netop på grund af denne kontrol kan de indsatte ikke gemme sig.
Her er måske endnu hårdere, end hvis myndighederne styrede det.
I morgen vil jeg undersøge,
hvad det betyder for almindelige indsatte, når banderne styrer.
Klokken er næsten 22, og jeg går mod min celle.
Som på min første sovesal må alle dem,
der ikke er i en bande eller har penge, sove på gulvet.
Må jeg sidde her?
Janard er nattevagt.
Han udfører arbejdet for Arsenio,
da han ikke har penge til at betale banden.
Må alle sove, hvor de har lyst,
eller har alle deres egen plads?
Mig. Jeg afgør, hvem der sover hvor.
Er der plads på gulvet til en ny?
Der er stadig et par steder.
Hver eneste tomme af gulvet er optaget af nogen, der sover,
men du sover ikke på gulvet.
Jeg passer på alle og deres ting.
Jeg sørger for, at alle er i sikkerhed,
og at alle ting er i sikkerhed, hvis der opstår en nødsituation.
Hvad ser du, der sker om natten,
som ikke bør ske?
Nogle gange forsvinder ting,
eller også har folk ikke noget sted at sove.
Jeg kan ikke tro mine egne øjne.
Det er helt vildt.
Overalt på gulvet, ovenpå og nedenunder, i hvert hjørne,
forsøger voksne mænd at klemme sig ind mellem hinanden,
eller oven på hinanden, for at sove.
Det er bedre end sovesal fire,
men det er stadig så klaustrofobisk.
De simple ting, vi tager for givet,
er blevet taget fra disse mænd.
Især en af vores mest skattede ting: Privatliv.
DAG 4
Det er min første hele dag på Bahala Na-bandens sovesal.
Jeg er forbløffet over, hvor organiseret her er,
selvom det styres af de indsatte selv.
Men jeg vil vide, hvordan det er for almindelige indsatte
at leve under bandernes kontrol.
En indsat har tilbudt at vise mig rundt.
-Hej. Raphael. Hvad hedder du? -Jin Ragan.
Jin Ragan.
Hvor længe har du siddet i fængsel?
Otte måneder. Nej, ni.
Ni måneder.
-Er det din første gang? -Nej.
Du har prøvet det før.
Ja… Ti gange.
-Har du været i fængsel ti gange? -Ja.
Hvorfor?
-Min første sag var mord. -Har du allerede været i fængsel for mord?
Og min anden sag var røveri.
Den tredje og fjerde var stoffer.
Den femte var røveri.
De handlede alle sammen om stoffer.
Hvem dræbte du?
To gangstere.
En fjende.
En fjendtlig gangster. Jeg dræbte ham i en drive-by.
Jin tilbyder at vise mig, hvad penge og rang kan købe på sovesalen,
og vi starter med bandelederens værelse.
Dette er mayores' værelse.
Må jeg kigge ind?
Han er vores far med ansvar for Bahala Na-banden.
Det er det bedste sted, jeg har set i fængslet.
Det er et palads.
Han har sit eget TV
og nok plads til en lille dobbeltseng.
Han er blevet rigt belønnet.
Hvorfor er det kun ham, der har det?
Vi valgte ham, fordi han var en god ven. Han opgav os aldrig.
Han er vores valg. Vi har stemt på ham.
De betroede løjtnanter i banden bliver også belønnet
med meget bedre celler end alle de andre indsatte.
Dette kalder vi en kubol. Det er celler med kun ti folk.
-Hvordan gør man sig fortjent til det? -De bliver tildelt af bandelederen.
Farvel.
Og fordi fængslet mangler så meget personale,
driver banden kurser for deres medlemmer.
-Her? -Dette er studierummet.
Dem, der ikke kan læse eller skrive,
bliver undervist af indsatte her.
En af sovesal ottes stjerneindsatte, der har lært at læse og skrive
af bandemedlemmerne, er Suzuki.
-En af de berømte rappere i fængslet. -Okay.
Mange siger, fængsel er helvede Indsatte er mennesker, der er som dæmoner
Det er smertefuldt og svært at acceptere Der er så mange herinde
Jeg tror hurtigt, jeg bliver Som et mareridt i din drøm
Bravo.
Jeg lærte at læse og skrive med mine medindsattes hjælp.
Hvor længe har du været fængslet her?
Det er frem og tilbage, men en måned nu.
Du lyder, som om du nyder det.
At være derude er som en ferie. Fængslet er vores hjem.
At høre dig sige, at fængslet er dit hjem…
…er trist.
Du må da kunne få et bedre liv udenfor.
Ingen hjælper os. Hverken min familie eller kone har penge.
Hvordan tjener du penge herinde?
Jeg låner penge ud.
Tjener du godt på det?
Det kan være frustrerende, for nogle gange kan folk ikke betale.
Hvad sker der, hvis nogen ikke kan betale dig?
Vi kan ikke gøre noget. Gør man dem fortræd, får man et problem.
Tak for at dele din rap. Den var god.
Det var rart at møde dig.
Men brug den evne udenfor, ikke herinde.
Det kan jeg ikke love.
Jeg blev chokeret og trist.
Suzuki anser ser det her for sit hjem. Han kan ikke klare det derude.
Men han er stolt af, at han har lært at læse og skrive i fængslet,
og han kommer ud med noget, han ikke havde før.
Det er nok det vigtigste.
De arbejder sammen for at overleve.
De uddanner sig selv.
Det er imponerende.
DAG 5
På trods af freden i dette fængsel
er Bahala Na-banden en af flere rivaliserende bander herinde.
Og som alle andre steder i verden: Når bander bliver uvenner, opstår vold.
For seks måneder siden udbrød der krig mellem to rivaliserende bander i fængslet.
Toogtredive indsatte blev såret,
og Sputnik-banden myrdede to medlemmer af BCJ-banden.
Jeg hedder Raphael. Hvordan går det?
-Så du er fra BCJ? -Ja.
To fra Ryans bande, BCJ,
blev myrdet af deres rivaler, Sputnik-banden, i oprøret.
-Dette er Sputnik. -Her opstod kampen.
-Så alt er godt nu? -Det er okay nu.
Nogle gange bliver det intenst, men vi ordner det hurtigt.
-Hvad sker der, når de bliver aggressive? -Vi kommunikerer.
Vi kommer det i forkøbet, taler om det og løser det straks.
Okay. Vil du præsentere mig for mayores ovenpå?
Ryan har inviteret mig med til sit møde
med Sputnik-bandens ledere, Ferdi og Jonathan.
Kan I fortælle, hvad der skete dengang?
Det var virkelig som krig. Jeg kunne ikke stoppe mine kammerater.
Har BCJ forsøgt at få hævn for deres to døde kammerater?
Nej, ikke længere.
Da det skete, tog vi os af de dødes efterladte,
begravelsen og udgifterne.
Grupperne er venner igen. Vi er brødre. Det var en lektie for os.
Selv små problemer taler vi om. Vi løser små misforståelser.
De skal løse deres kammeraters problemer. Det samme skal vi.
Tak for at dele.
De to indsattes død er en vigtig påmindelse om,
at disse forhold…
…har en sprængfarlig tendens.
Så truslen er der altid,
den er altid reel.
Det, der skete for få måneder tilbage, hvor to mænd mistede livet,
kunne ske igen.
Om eftermiddagen snakker jeg med min sovesalskammerat Jin.
Et af problemerne med overbelægning er,
at de indsatte ikke har plads til at få afreageret.
Men det har Bahala Na-banden en løsning på.
Hver uge holder de et træningskursus,
og hele blokken er med.
Klap.
Klap. Kom så.
Nyder I det?
Ja!
Er I glade?
Ja!
Jeg har aldrig set en fængselsvagt danse på vagt før.
Er I glade?
Ja!
Okay.
Mere!
Ikke mere til mig, tak. Jeg er færdig.
Længe leve det filippinske samfund!
Det hjælper os med at glemme vores problemer i fængslet.
Zumba inspirerer os, så vi ikke bekymrer os om vores familier
og tænker på vores elskede.
Det er godt at se dig igen.
På et sted, der ofte kan være ret anspændt og deprimerende,
er det fantastisk, hvad lidt musik, lidt atmosfære…
…og lidt deltagelse kan gøre.
Det skaber et meget mindre anspændt miljø.
DAG 6
Det er min sjette dag i et af de mest overfyldte fængsler i verden.
I dag bytter jeg side og slutter mig til vagterne
til en razzia i en celleblok sammen med overbetjent Hakabe
og sikkerhedschefen, inspektør Malamata.
Hvad håber I at finde under ransagningen?
Ulovligt smuglergods og stoffer.
Det meste af fængslet drives med en fælles styring.
Er det også sådan…
…når I laver jeres razziaer?
Vi giver magt til cellelederne,
så de kan dele styringen med os.
Så det er dem, der styrer hele deres celle.
Højre om!
Fængslet er så underbemandet, at fængslet henter elever under træning
til at hjælpe med at ransage sovesalene sikkert.
De nye rekrutter udfører deres ransagning i dag.
De virker meget militaristiske.
Det må være et advarselssignal til alle indsatte,
når de ser denne række af betjente
i sorte T-shirts og militærbukser gå ind på deres sovesal,
om at der skal til at ske en ransagning.
Først beordres de indsatte udenfor.
De indsatte visiteres, før de kommer ud,
så de ikke tager de ulovlige ting med udenfor.
Utroligt nok beder vagterne bandelederen T
om tilladelse til at undersøge sovesalen.
Ansvaret for, at de ansatte ikke har ulovlige genstande, bliver delt.
Sker det her ofte,
at vagterne kommer ind og gennemsøger sovesalen?
Det sker to til tre gange om måneden.
Fængselsinspektøren fortalte os, at vi mayores
skal holde styr på sovesalene.
Alle mayores har ansvaret for at rengøre fængslet og holde stofferne ude.
Hvordan har du og de indsatte det med det?
Jeg er lidt nervøs, for måske finder de noget.
Hvorfor bliver du nervøs?
Jeg er den, der er i fare. Som deres mayores
er det mit ansvar, at alle adlyder mig.
Hvis der er en, der ikke gør, som jeg siger, giver jeg dem til vagterne.
Ransagningen er forbi, og vagterne undersøger fundne.
Det er helt utroligt, at i dette fængsel er det bandelederne og ikke vagterne,
der holder styr på sovesalene.
-Det er byttet fra razziaen. -Ja.
Hvad er det mest alvorlige smuglergods her?
-Denne kuglepen. -Må de ikke have kuglepenne?
De kan bruge dem til at stikke med.
Ja. Okay.
Så…
I ser en kuglepen som et farligt våben?
Ja, for de kan bruge det som et våben.
-Men det er… Må jeg røre? -Ja.
Den her er vel farligere end en kuglepen?
-Ja. Den er også farlig. -Okay.
Ransagninger er almindelige i fængsler hele verden rundt.
Jeg talte med chefen på sovesalen,
og han fortalte, at han og holdet selv udfører ransagninger.
Det er uhørt.
Han var mere bekymret for, hvis noget blev fundet
på ham eller hans sovesal.
Der er meget på spil for ledere af sovesale, som T.
Træder de ved siden af, udskifter vagerne dem,
og så mister de alle privilegier, der kommer med deres rang.
På trods af den alvorlige pengemangel har fængslet rehabilitering,
der hjælper indsatte ud af narkokriminaliteten.
-Hvordan går det? -Fint, tak.
Dette kursus ledes af vagten Achapero.
Vi kalder det levebrødsprogrammet.
De laver massageterapi.
Så når de bliver løsladt fra fængslet,
kan de få en indkomst.
Og blive lovlydige og produktive borgere.
Først sæt dig her.
Okay.
-Tag din T-shirt af. -Okay.
Dette er koldt pres.
-Man kan mærke boblen. -Ja.
Som en knude.
-Hvor længe har du gjort det? -Fem dage.
Hvor længe har du siddet i fængsel?
-Næsten et år. -Næsten et år.
Hvad er du anklaget for?
Stoffer.
Hvilke stoffer?
Shabu.
Shabu som i meth.
Hvorfor skete det for dig?
På grund af kvoten.
Mange påstår, at det filippinske politi
skal foretage et minimum af narkoanholdelser hver dag,
og derfor sender korrupte betjente uskyldige folk i en fælde.
Vi blev stoppet på vores motorcykel af politiet.
-Havde du stoffer på dig? -Nej.
De fandt intet på os. De plantede det.
Da jeg blev anholdt, sagde de: "Bare tilstå,
så får du kun seks måneder."
Så uskyldige som dig fjernes fra gaden og sendes i fængsel?
Ja, der er mange som mig.
Selvom vi er vrede over det, så er vi fanget her og må acceptere det.
Så du tror, dette vil give dig en ny mulighed?
Ja.
Kommer jeg til et andet land, kan jeg bruge det.
Okay, nu pulver.
Det var rigtig godt. Du har lært meget.
Din historie er trist, hvis den er sand.
Det er trist at høre.
-Held og lykke. Tak for massagen. -Tak, hr.
Hvis politiet virkelig planter stoffer på folk
for at møde anholdelseskvoter, som Edison påstår,
er det ikke sært, at fængslet er så fyldt.
Og velment rehabilitering som denne
vil ikke have stor effekt på overbelægningen.
I morgen skal jeg ud.
Det skal tusindvis af andre ikke.
DAG 7
Det er min sidste dag i Manilas fængsel.
Da der er så meget overbelægning og så få ressourcer,
vil jeg gerne vide, hvordan fremtiden ser ud for fængslet.
-Goddag. -Goddag, fængselsinspektør Latoza.
Jeg skal mødes med fængselsdirektøren, Latoza.
Det er tydeligt for mig, at der er problemer med overbelægning.
Ideelt set bør dette sted kun tage imod 1.200 mennesker.
Men nu har vi næsten 5.000. Det er en udfordring for os.
Tooghalvfjerds procent af de indsatte står over for narkoanklager.
Fyrre til halvtreds procent er gengangere, hvilket er et stort problem,
for når folk ikke har en familie udenfor,
når de kommer ud, tænker de bare:
"Jeg begår kriminalitet. Så behøver jeg ikke gøre noget for at overleve.
Jeg kan bare begå kriminalitet, for så kommer jeg i fængsel igen.
Min familie og bande er derinde."
Det er en ond cirkel af folk i fængsel.
-Det er trist. -Ja, det er det…
Delt styring er noget, jeg har hørt flere gange i fængslet.
Hvordan skete det, og hvorfor er det nødvendigt?
Faktisk er konceptet om fælles styring her i fængslet
bare en måde at håndtere vores mangel på ressourcer.
Vi har ikke nok folk til at håndtere sovesalene.
Vi har 14 sovesale.
Hvis vi indsætter personale der,
har vi ikke nok folk til at bemande vagttårnene.
Og hvad hvis de kommer over hegnet og flygter?
Hvorfor gør I det så, når forholdene er så ekstreme?
I sidste ende er vi alle mennesker.
Disse mennesker er også ofre for sociale uretfærdigheder udenfor.
Mit bidrag som menneske er
at hjælpe dem med at vide, at hvis de forbedrer deres liv
og deres person,
og hvis de udvikler sig,
til når de kommer ud, så begår de nok ikke kriminalitet.
Og mine børn skal ikke være ofre for disse mennesker.
Tak. Det har været meget interessant.
Held og lykke med det.
Det er tydeligt, at inspektøren gerne ville gøre mere,
men den enorme mængde af indsatte og det begrænsede budget
har overvældet fængslet.
Det er slut på min tid i Manilas byfængsel, og det er tydeligt,
at præsident Duterte og hans regerings kompromisløse krig mod stoffer
har forværret overbelægningen
i et af de mest mættede, underfinansierede
og primitive fængsler, jeg har set.
På trods af dette virker ledelsen, banderne og de indsatte
til at håndtere situationen med fælles styring.
Hvis forholdene skal forbedres og rehabiliteringen virke,
har dette sted brug for investeringer og ressourcer.
Tekster af: Jesper Sodemann