EN ORIGINAL-DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Manila fengsel på Filippinene. Et av verdens mest overfylte fengsler.
Regjeringens kontroversielle krig mot narkotika
har ført til at tallet på innsatte nærmer seg bristepunktet.
Narkotika, narkotika igjen, drap.
-Du har vært i fengsel ti ganger. -Ja.
Fem tusen menn er stappet inn i dette fengselet
som bare er ment for 1 200.
Dette er ikke til å tro. Jeg blir faktisk målløs.
Det har bare én vakt per 400 fanger,
så deler av fengselet blir drevet av kriminelle fengselsgjenger.
Jeg vil ikke at barna mine skal bli ofre for disse folkene.
Jeg heter Raphael Rowe,
og jeg skal tilbringe en uke i dette overfylte fengselet
sammen med beryktede kriminelle gjenger,
som for seks måneder siden gikk amok og drepte rivaler.
Det var som en krig.
Men det er ikke min første gang bak murene.
I Storbritannia ble jeg dømt for et drap jeg ikke hadde begått
og dømt til livstid uten mulighet til løslatelse.
Jeg brukte tolv lange år på å renvaske meg.
Nå reiser jeg verden rundt for å finne ut hvordan livet er
i noen av verdens tøffeste fengsler.
Manila på Filippinene.
Landet er herjet av en narkotikaepidemi
som har ført til en bølge av kriminalitet og gjengkriger.
Er det din sønn?
President Rodrigo Duterte kom til makten
med et løfte om å ta hånd om problemet
ved å drepe produsenter, langere og brukere.
Hvis dere må skyte, skyt for å drepe.
Dette er det menneskerettighetsidiotene klager på.
I kveld skal jeg ut på narkotikarazzia med en av enhetene
som nådeløst følger presidentens krig mot narkotika.
Jeg er i hovedkvarteret til Filippinenes narkotikabyrå,
og bak meg gjør betjentene seg klare til å dra ut på oppdrag.
Målet er en mistenkt narkolanger.
Er narkotika et stort problem på Filippinene?
Før presidenten overtok makten, var det et stort nasjonalt problem.
Men nå tror jeg at vi vinner krigen. Det er det vi skal gjøre nå.
-Du anser det som en krig. -Det er en krig.
Det er en krig mot menneskeheten.
Målet holder til i et fattig slumstrøk i Øst-Manila.
-Fortsett. Gå. -Gå.
-Gå. Fortsett. -Gå.
Kom igjen!
Jeg tror de har ankommet målet.
Den mistenkte er en ung gravid kvinne med et barn.
Det er ikke mitt!
De har nettopp funnet noe.
Ha barmhjertighet med meg.
Det ser ut som narkotika. Små pakker med det jeg tror er metamfetamin.
Jeg er ikke en narkolanger.
Crystal meth, som er et kraftig stimulerende middel,
er populært blant mange fattige filippinere.
De bruker det for å kunne jobbe lengre dager.
Hun er helt fra seg og har grått i ett.
Det eneste ordet jeg forstår, er "baby".
Og hun er nok klar over at de tar ungen hennes.
Denne kvinnen, som er en mistenkt narkolanger,
vet at hun kommer til å havne i fengsel.
I likhet med alle de andre som blir arrestert for narkotika hver dag,
vil hun bli sendt til et av Manilas fengsler.
Og jeg er på vei til det tøffeste av dem, Manila fengsel,
hvor jeg skal tilbringe en uke.
Etter at han overtok makten i 2016,
påstår regjeringen at Dutertes krig mot narkotika
har fjernet narkotika verdt over 500 millioner dollar fra gatene
og foretatt mer enn 160 000 arrestasjoner.
Denne tøffe linjen har gjort
at antall innsatte nærmer seg bristepunktet.
Det som skremmer meg mest,
er at fengselet bare har én vakt per 400 fanger.
Hvordan blir fangene beskyttet mot vold?
Jeg har blitt fortalt at fangene beskytter andre fanger.
Jeg vet ikke hva som venter meg i dette fengselet.
Manila fengsel ble bygget til å huse 1 200 innsatte,
men nå huser det nærmere 5 000 fanger.
Her?
-Navn? -Raphael Rowe.
Mot meg.
Opp med hendene. Sånn.
Det er første gang jeg har blitt kroppsvisitert ute.
Hva betyr stempelet?
-Det viser at du er en PDL. -PDL?
Frihetsberøvet person.
Stemplene viser at jeg er en frihetsberøvet person.
-Høyre pekefinger. -De registrerer biometriske kjennetegn.
Du kan fortsette.
Det er litt av en farge.
"Forandrer liv og bygger et tryggere land."
Jeg lurer på hva det egentlig betyr.
Så snart jeg er registrert,
blir jeg overlatt til innsatte, ikke vakter, som følger meg til cellen.
Det summer. Det er fullt av menn i gule T-skjorter.
Det er som en bikube.
Det er tettpakket.
Ikke bare med fanger, men også familier som er på besøk.
Jeg blir sendt til avdeling 4.
Alle nye fanger sendes dit for vurdering før de får tildelt en celle.
Jeg blir ført opp trappen til min nye bolig.
Dette er ikke til å tro.
Jeg blir faktisk målløs
over rommet og hvor mange som er presset sammen her.
Dette stedet er kronisk overfylt.
Jeg har aldri sett noe lignende.
Her?
Jeg blir sendt bak i avdelingen, hvor jeg skal sove i natt,
og møter mine nye cellekamerater.
-Står til? Jeg heter Raphael. -JR, og…
-TJ. -TJ, Raphael.
-Ading. -Ading.
Hva ble du dømt for og hvor lang straff fikk du?
Narkotika.
Og hvor lang er straffen din?
Sju måneder.
-Har du vært i fengsel før? -Dette er første gang.
-Hva slags narkotika bruker du? -Metamfetamin. Ja.
Havnet du i fengsel for narkotikabruk?
-Ja. -Ikke for langing?
-Solgte du… -Ikke salg.
-Bare bruk. -Ja.
Dette føles ikke som et fengsel, det føles som et fjøs.
Alt vi kan gjøre, er å holde ut.
Det er 400 menn i denne overfylte avdelingen,
så jeg ber JR vise meg hvordan ting gjøres.
Kan du vise meg rundt? Jeg vil bli kjent med systemet.
Ja. Kom.
-Så vi kan gå hvor vi vil. -Ja.
Det er fanger overalt.
Det er ingen ledige plasser.
Dette er de skrevne reglene for avdeling 4.
Det står: "Patakaranan ng Dorm 4".
Det betyr: "Ha respekt for de av høy rang i avdeling 4."
-Fengselsdirektører. -Nei, fanger.
Fanger av høy rang.
-Ja. -Riktig. Ja vel.
Så dette er de skrevne reglene? Hva er de uskrevne reglene?
Hvis du dulter borti de besøkende,
får du 50 åreslag.
-Hva? Åre, som i en stokk? -Åre, ja.
Så en besøkende går rundt, og du dulter borti dem?
-Ja. -Ved et uhell?
Ved et uhell. Du skal også… Ingen spørsmål.
-Ja vel, 50? -Den ligner på denne.
Og de slår deg på leggene. Hvor hardt?
Ja vel.
-Femti? -Femti.
-Slått av fangene? -Ja.
Det var vondt.
Det er forbløffende at de innsatte både har skrevet reglene
og står for avstraffelsen.
Klokken er 22, og vi blir låst inne for natten,
stappet inn på avdelingen som sild i tønne.
Hvordan skal vi kunne sove
i et rom som ikke har plass til alle?
Legg deg.
Sånn sover de.
Sånn.
-Hvorfor har du beinet over ham? -For å få plass…
For å overleve her, må man gå godt sammen med andre.
Jeg er sjokkert over situasjonen og at de innsatte aksepterer den.
"Vi må overleve", sier de.
"Vi har ikke noe valg."
Og de har faen meg ikke noe valg.
Om bare én eller to menn sier: "Jeg har fått nok.
Jeg finner meg ikke i dette. Vi må gjøre opprør,
for vi fortjener ikke denne behandlingen, uansett hva jeg har gjort."
Det plager meg.
DAG 2
Det er min andre dag i et av verdens mest overfylte fengsler.
Jeg blir satt til å jobbe sammen med kostegjengen.
Den består utelukkende av medlemmer av fengselets LHBTIQ-samfunn,
som har valgt å arbeide sammen.
LHBT-samfunnet!
-Hei. -Hei. Jeg heter Raphael.
-Jeg fikk… -Akashi.
-Hva heter du? -Akashi.
Akashi. Jeg fikk beskjed om å jobbe med deg og vaskegjengen din i dag.
-Vis meg, så følger jeg etter. -Fei gulvet.
-Alene? Med hvem? -Fei gulvet.
-Bort dit? -Jenter, lag en rekke.
Fei gulvet.
Hvor lenge har du vært her?
-Tre måneder. Ikke verst. -Hvorfor er du her?
Narkotika.
Å. Er du dømt eller varetektsfengslet?
-Straffedømt. -Ja.
-Du også? -Ja.
-Ja, hun også. -Hvor lenge?
To år.
Har du vært her i to år?
Hvem er partneren din?
-Jeg har min beshy. -Er dere partnere?
I likhet med meg er hun selvsikker, vakker og har et godt hjerte. Sånn.
Hvem skal ha denne?
Takk.
Etter feiingen blir jeg bedt om å møte rådgiver Hannah Nario-Lopez.
Hun skal finne ut hvilken avdeling jeg skal bo på.
Hei, Raphael. Jeg heter Hannah.
Først spør hun om familienettverket mitt.
Jeg vil gjerne vite mer om familien din.
Vokste du opp hos foreldrene dine? Hva slags søskenforhold hadde du?
Jeg vokste opp hos foreldrene mine. Jeg har søsken,
og vi har et veldig sunt og godt forhold.
-Vet de at du er her? -Ja.
Pleier fangene å svare på disse spørsmålene?
Alle spørsmålene om livet deres kan få dem til å innta en forsvarsposisjon.
Vi forstår det.
Vi spør om fortiden deres, hva slags utdannelse de har,
om rusproblemer.
Informasjonen burde kunne hjelpe fengselet
slik at de kan gi meg en passende rehabilitering.
Fengselet er så overfylt.
Hvordan kan jeg stole på at dere kan gi meg det jeg trenger?
Vi gjør vårt beste, og vi henter inn ekstern hjelp.
Det er et av problemene, for fengselet sliter med alvorlig underbemanning,
og vaktene setter sin lit til det delte styresettet
og avtalen vi har med PDL-ene.
Så fangene bestemmer over andre fanger? Det er kjernen i det delte styresettet.
Jeg vil ikke si "bestemme". Det handler om å ta ansvar.
Hver avdeling har en mayores, eller gjengleder, pangkat-lederen.
Men her på Filippinene er pangkat-en, eller gjengen,
faktisk en positiv implementering av et alternativt styresett.
Våre mayores sørger for at alle følger fengselets regler.
Men det kan misbrukes? Selv av fanger?
-Ja. -Dere gir en fange makten…
Vi nekter ikke for det. Men hva kan vi gjøre?
Samarbeidet mellom fange og betjent er veldig viktig
siden vi er så underbemannet, og hvis en innsatt, eller PDL,
lager bråk…
-Det kan utløse noe større. -Ja.
Jeg ble sjokkert.
Jeg har aldri hørt om et fengsel
som faktisk ber de innsatte om å regjere seg selv.
Tradisjonelle gjenger har et hierarki
med narkotikabaronen, don-en, gjenglederen øverst.
Og så har du rangene under dem.
Så jeg lurer på om det de har her,
er den tradisjonelle gjengmentaliteten og -kulturen,
eller om det er noe helt annet.
Når de er ferdige med sine daglige oppgaver,
kan de innsatte omgås og prøve å tjene penger
for å kunne kjøpe viktige ting, som ekstra mat.
Noen innsatte har til og med små bedrifter.
De selger visst alt mulig rart.
Selv disse klærne er til salgs.
De selger kull,
som fangene trolig bruker når de lager mat.
Siden domstolene drukner i et skred av narkotikatiltaler,
er de fleste av de 5 000 fangene her i varetektsfengsel.
Mange må sitte inne i flere år før saken deres kommer opp i retten.
Hans var en del av en gruppe som ble siktet for å ha drept en medstudent
i et innvielsesritual som gikk galt.
Før jeg havnet i fengsel, studerte jeg jus.
Jaså.
-Tilbringer du mesteparten av tiden her… -Ja.
Hvor lenge har du vært her?
-Nesten to år. -To år?
-Du har ikke blitt dømt. -Nei.
Og jeg er uskyldig.
-Hvorfor har ikke rettssaken funnet sted? -Saken vår går faktisk mye raskere
enn en vanlig sak.
To år er ikke raskt.
Forrige mayores var her i 14 år.
Til slutt ble han frikjent.
-Så han satt i fengsel i 14 år. -Ja.
Tror familien din at du er uskyldig?
Ja. De besøker meg nesten hver helg.
De kommer hit på besøk. De tar med mat,
så jeg får i det minste smake mat fra utsiden.
-Er du en del av gjengkulturen? -Nei.
Jeg blir kalt en querna. Når du sier at en PDL er en querna…
-Querna er en som ikke er med i en gjeng. -Ja vel.
Hva er fordelene ved å være med i en gjeng?
Du får et støttenettverk.
Men jeg trenger ikke den støtten.
Så de som ikke har familie som kommer med mat og penger,
får det fra de andre gjengmedlemmene.
Det er som å bli med i et fellesskap.
I gjengen… Hva heter det? De har egne penger.
De har egne program, egne prosjekter.
Hva forventer man av gjengmedlemmene?
Må de gjøre noe til gjengjeld?
Ja. Gjengen har sin egen Magna Carta.
De har egne regler. Hvis du følger reglene, blir du belønnet.
Og hvis ikke, får du disiplinærstraff.
Hva er den verste straffen?
-Kan jeg si det? -Det er opp til deg.
Greit. Ut fra det jeg har sett, får du bank.
Hvis et gjengmedlem
har gjort noe fælt mot et medlem av en annen gjeng,
deler vi ut disiplinærstraff…
Vi straffer ham selv for å unngå gjengkrig.
Så på en måte opprettholder det freden i fengselet.
Ja vel.
Hans er heldig.
Han har penger, så han trenger ikke gjengene.
Men alt jeg har blitt fortalt til nå, tyder på
at det er gjengene som regjerer her, ikke vaktene.
I morgen blir jeg flyttet til en ny celleblokk,
og jeg er nervøs for hva jeg har i vente.
Det er flyttedag.
Vi blir overført til cellene hvor vi skal sone resten av straffen.
-Hvordan går det? Bra? -Står til?
Venter alle her på å få vite hvor de skal?
Ja.
Jeg har et symbol her, Bahala Na-gjengen,
så det er fint om jeg havner på Bahala Na-avdelingen.
-Er det dit du vil? -Ja.
Jeg kjenner mange i Bahala Na-gjengen.
Jeg har mange barndomsvenner der.
Når ble du med i gjengen?
Da jeg ble arrestert, 20. januar,
så jeg en fange på politistasjonen.
Jeg kjente ham. Han var naboen min.
For å få privilegier i fengselet, meldte jeg meg inn i gjengen.
-For at de skal passe på deg. -Ja.
Hva må du gjøre til gjengjeld?
Hvis besøkende kommer med…
Jeg gir dem mat og penger.
Bahala Na er en av de fire store kriminelle gjengene på Filippinene,
og de opererer både utenfor og innenfor murene.
Og selv om JR meldte seg inn for å få beskyttelse,
er det ikke sikkert at han ender opp i avdelingen deres.
Husk eiendelene deres.
Høyre hånd på høyre skulder. Følg på.
Fengselsmyndighetene bestemmer hvor fangene skal bo.
Men mennene som henter oss, er gjengsjefer, såkalte mayores,
fra de nye avdelingene våre.
Sett dere.
Sitt her.
Avdeling 8, Raphael Rowe.
-Raphael Rowe. -Ja.
Cordero!
Jeg skal bo på avdeling 8, som er styrt av Bahala Na-gjengen,
men JR blir trolig ikke sendt dit.
Han virker bekymret over at de ikke har ropt ham opp.
Skal du ikke på avdeling 8?
-Har du ikke blitt ropt opp? -Jeg tror ikke det.
-Jeg vet ikke. -Ok.
-Lykke til. -Lykke til.
Kom igjen. Vi går.
Jeg blir ført inn på avdeling 8, hvor den beryktede Bahala Na-gjengen bor.
Ironisk nok står de bak store deler av narkoforbrytelsene som sender folk hit.
Når vi kommer inn, informerer gjenglederen oss om reglene.
Kamerat. Hva er det eneste vi ber om?
Oppfør dere som folk, så går det bra.
Hvis dere har problemer med våre kamerater eller andre grupper,
gir dere beskjed til meg, deres mayores, så tar vi hånd om det.
Er det forstått, mine medfanger?
Kjærlighet og brorskap er det eneste som betyr noe.
Jeg har aldri sett noe lignende.
De har fått ansvaret for å holde styr på hverandre.
Og de snakker om respekt og disiplin, noe de selv har funnet på.
Det er ingen fengselsvakter på denne avdeling.
Reglene ser ut til å si: "Vi er et brorskap,
og en gjeng regjerer her."
Jeg får ikke engang se den nye cellen min
før Arsenio setter meg i sving.
Hei. God kveld. Jeg heter Roger.
-Kan du hjelpe meg på kjøkkenet? -Ja vel.
Jeg blir med Rogers bæremannskap.
De henter mat til avdeling 8 fra kjøkkenet tre ganger om dagen.
Jeg skal hente risen, og hver porsjon blir nøye oppmålt.
Hver person får 300 gram.
Tre hundre gram. Og hva mer?
Til lunsj…
…ris og én kyllingbit.
Ja vel.
Kan du…
Jeg må ta det tunge løftet. Typisk.
Pokker, dette er tungt.
Vi bærer maten tilbake til avdelingen, hvor fangene venter.
Da jeg bar risen, tenkte jeg
at jeg ikke måtte snuble og miste den så ingen fikk mat.
Jeg var nervøs.
-Har dere et matbudsjett? -Syttifem pesos per person.
Det er rundt én dollar og 20 cent. Per person. Hver dag.
Hver dag.
Med så lite mat og så mange menn
må porsjonene veies nøye så ingen må gå uten mat.
For mye.
-For mye. -Tre hundre gram.
-Bra. -Ok.
Hvor er grønnsakene?
-Chop suey. -Hvor?
Ja vel.
Ingen årsak.
Takk.
-Takk, min venn. -Ja.
Når all risen er delt ut, går jeg for å snakke med cellesjef Arsenio
for å finne ut om det er sant
at det er gjengen, ikke vaktene, som styrer her.
Hvordan fungerer dette stedet? Det er ingen fengselsvakter her.
Vi holder disiplin her, for de må følge våre regler.
Jeg er gjengleder, så de må adlyde meg
og følge avdelingens regler.
-Og hvis ikke? -Da straffer vi dem.
Vi har mange straffetiltak. Å måtte vaske
fra morgen til kveld.
Hvis de ikke følger reglene, blir de straffet.
Hvis de ikke adlyder…
…kan vi ta dem med til BJMP-kontoret.
Ja vel.
Og…
…så tar de seg av det. De…
Det er de som straffer personen.
Kriminelle gjenger er ikke kjent for å være vennlige
overfor medlemmer som bryter reglene.
Andre fanger er redde for gjenglederne på grunn av volden.
Kanskje tidligere gjengledere.
Vi hjelper hverandre, spesielt når det oppstår hat
eller hvis de har problemer med familien.
Vi kan også hjelpe dem økonomisk.
Selv på utsiden vil våre medfanger eller gjengkamerater…
…hjelpe oss.
Det begynner å gå opp for meg at ordet "gjeng"
har en annen definisjon her.
På denne avdelingen er det ingen fengselsvakter som overvåker,
leder eller straffer fangene. Det står de selv for.
Men på grunn av denne kontrollen
kan ikke de innsatte gjemme seg.
Det kan faktisk være vanskeligere enn når myndighetene har ansvaret.
I morgen vil jeg finne ut hva det vil si
for den jevne fange når gjengene har all makt.
Klokken nærmer seg 22, og jeg må gå til cellen min.
Også her må alle som ikke har høy rang i gjengen eller penger
til å kjøpe plass, sove på gulvet.
Kan jeg sitte her?
Janard er nattevakten.
Han gjør denne jobben for Arsenio
fordi han ikke har penger til å betale gjengen.
Kan folk sove hvor de vil,
eller har alle sin egen plass?
Jeg bestemmer hvor de skal sove.
Er det plass på gulvet til nye folk?
Det er fortsatt et par plasser.
Hver eneste centimeter av gulvet ser ut til å være okkupert,
men du sover ikke på gulvet.
Jeg passer på dem og tingene deres.
Jeg sørger for at alle er trygge,
og at det er trygt i tilfelle en krisesituasjon.
Hva slags ting er det som skjer,
som ikke skal skje?
Noen ganger forsvinner ting…
…eller folk mangler plass til å sove.
Jeg kan ikke tro mine egne øyne.
Det er sprøtt.
Overalt på gulvet, oppe, nede, i hvert eneste hjørne,
klemmer voksne menn seg sammen
og ligger oppå hverandre for å sove.
Det er bedre enn avdeling 4, men det er fortsatt klaustrofobisk.
Disse mennene har blitt fratatt de små tingene som vi tar for gitt,
spesielt en av våre mest dyrebare ting, nemlig privatlivet.
DAG 4
Det er min første fulle dag på Bahala Na-avdelingen.
Stedet er overraskende velorganisert med tanke på at det er fangene som styrer.
SPYTTING
Men jeg vil vite hvordan vanlige fanger har det
når de må leve under en kriminell gjengs kontroll.
En innsatt skal gi meg en omvisning.
-Står til? Raphael. Hva heter du? -Jin Ragan.
Jin Ragan.
Hvor lenge har du vært her?
-Åtte måneder? Ni måneder. -Ni måneder.
-Er det din første gang? -Nei.
Nei. Du er tidligere…?
Ja… ti ganger.
-Har du vært i fengsel ti ganger? -Ja.
-Hvorfor det? -Fordi… Første gang var for drap.
-Har du sittet inne for drap? -Så for ran.
Tredje og fjerde gang skyldtes narkotika.
Femte gang for ran, tyveri.
Alle gangene var på grunn av narkotika.
Hvem drepte du?
Gangster.
En fiende.
Fiende-gangster. Jeg kjørte forbi og skjøt ham.
Jin vil vise meg hva penger og rang kan kjøpe deg på denne avdelingen,
og vi begynner med gjengsjefens rom.
-Dette er vår mayores' rom. -Kan jeg ta en titt?
Han er vår far i Bahala Na-gjengen.
Dette er det beste jeg har sett i hele fengselet.
Dette er et palass.
Han har tv, plass til en liten dobbeltseng.
Han har fått godt betalt.
Hvorfor har akkurat han fått dette?
Vi valgte ham fordi han var en god venn. Han ga oss ikke opp.
Vi valgte ham. Vi stemte på ham.
Gjengens løytnanter blir også belønnet
med bedre celler enn de andre fangene.
Dette kalles en kubol. Her bor det bare ti personer.
-Og hvordan får du dette rommet? -Vi får dem av gjenglederen.
Ha det.
Og siden fengselet er underbemannet, holder gjengen kurs for medlemmene.
-Her? -Det er klasserommet.
De som ikke kan lese og skrive,
kan ta kurs holdt av fanger.
En av avdeling 8s innsatte som har lært seg å lese og skrive
av gjengmedlemmene, er Suzuki.
-En av fengselets berømte rappere. -Ok.
De sier at fengsel er et helvete Fanger er folk som ter seg som demoner
Det er smertefullt, vanskelig å godta Det er så mange her inne
At jeg tror jeg fort vil bli Som et mareritt i drømmen din
Bravo.
Mine medfanger har lært meg å lese og skrive.
Hvor lenge har du vært i Manila fengsel?
Jeg kommer og går, men nå har jeg vært her en måned.
Du liker visst å komme og gå.
Å være ute er som en ferie, men fengselet er vårt hjem.
Å si at fengsel er hjemmet ditt…
Det er trist å høre.
Du kan da få et bedre liv der ute enn her inne.
Ingen hjelper oss. Hverken familien min og kona mi har penger.
Hvordan tjener du penger her inne? Tjener du penger her?
Jeg har en bedrift som låner ut penger.
Tjener du penger på det?
Det kan være frustrerende, for noen ganger kan ikke folk betale.
Hva skjer om noen ikke har råd til å betale?
Vi kan ikke gjøre noe. Hvis du skader dem, får du problemer.
Takk for at jeg fikk høre rappen din. Den var bra.
Hyggelig å treffe deg.
Bruk den ferdigheten på utsiden, ikke her inne.
Det kan jeg ikke love.
Jeg ble sjokkert og trist.
Dette er som et hjem for Suzuki. Han takler ikke livet på utsiden.
Han er veldig stolt av at han har lært å lese og skrive i fengselet,
og når han slipper ut, er det med en ny ferdighet.
Og det er det viktigste.
De samarbeider for å overleve.
For å utdanne seg selv.
Og det er imponerende.
DAG 5
Selv om fengselet tilsynelatende er rolig,
er Bahala Na-gjengen en av flere rivaliserende gjenger her.
Og som ellers i verden,
når gjenger blir uvenner, bryter det ut vold.
For seks måneder siden brøt det ut krig mellom to gjenger i dette fengselet.
Trettito fanger ble skadet,
og Sputnik-gjengen drepte to medlemmer av BCJ-gjengen.
Jeg heter Raphael. Hvordan går det?
-Du er fra BCJ? -Ja, sir.
To fra Ryans gjeng, BCJ-gjengen,
ble drept av rivalene, Sputnik-gjengen, i opprøret.
-Dette er Sputnik. -Ja. Kampen fant sted her.
-Er alt i orden nå? -Ja.
Det kan bli intenst, men vi fikser det med en gang.
Og hva skjer når de blir aggressive?
Vi kommuniserer.
Vi kommer på forskudd. Vi snakker om det og prøver umiddelbart å løse det.
Ok. Vis meg… Introduser meg for lederne i andre etasje.
Ryan har invitert meg med på sitt faste møte
med Sputniks gjengledere, Ferdi og Jonathan.
Hva kan du fortelle om det som skjedde?
Det var som en krig. Jeg kunne ikke stoppe kameratene mine.
Søkte BCJ hevn for de to døde medlemmene?
Nei, sir.
Da det skjedde, betalte vi for det de døde trengte,
begravelsen og minnestunden.
Gruppene er satt til side. Vi er brødre. Hendelsen ble en lærepenge.
Vi snakker om selv det minste problem og retter opp i misforståelser.
De fikser problemene i deres gjeng,
og vi fikser våre.
Takk for at dere delte det.
To døde fanger er en sterk påminnelse
om at dette og disse forholdene…
…kan være eksplosive.
Så trusselen er alltid der,
trusselen er alltid ekte,
og det som skjedde for noen måneder siden,
hvor to menn mistet livet, kan gjenta seg.
I ettermiddag snakker jeg mer med romkameraten min Jin.
Et av problemene med overbefolkningen
er at de innsatte ikke har plass til å få utløp for energien sin.
Men Bahala Na-gjengen har en løsning.
Hver uke holder de en gymtime, og hele celleblokken blir med.
Klapp.
Klapp. Kom igjen.
Har dere det gøy?
Ja!
-Er dere glade? -Ja!
Jeg har aldri sett en fengselsvakt danse på vakt før.
-Er dere glade? -Ja!
Greit.
Mer!
Nei takk. Jeg gir meg.
Lenge leve det filippinske samfunnet!
Det får oss til å glemme problemene våre.
Zumbaen inspirerer oss og gir oss en pause fra å tenke på familiene våre,
fra å tenke på våre kjære.
Hyggelig å se deg igjen.
På et sted som dette, som ofte kan være anspent og deprimerende,
er det utrolig hva litt musikk, litt atmosfære…
…og litt deltakelse kan gjøre.
Det gjør at miljøet blir mindre eksplosivt.
DAG 6
Det er min sjette dag i et av verdens mest overfylte fengsler.
I dag bytter jeg side og blir med vaktene
på en razzia med overbetjent Hakabe
og sikkerhetssjef, inspektør Malamata.
Og hva er det dere leter etter?
Ulovlige smuglervarer, narkotika.
Fengselet er stort sett drevet ved hjelp av dette delte styresettet.
Har det også…
…noe å si for ransakelsene?
Vi gir makt til cellelederne,
de deler ledelsen med oss, eller er partnerne våre,
så de har ansvar for hele cellen.
Høyre!
De er så underbemannet at fengselet henter inn elever
som hjelper dem med cellesøkene.
De nye rekruttene skal gjennomføre dagens razzia.
De virker veldig militaristiske.
For fangene er det et varseltegn
når de ser rekken av vakter
i svarte T-skjorter og militærshorts som går inn på avdelingen deres
om at en razzia er på gang.
Først blir de innsatte beordret ut.
De visiterer fangene før de må forlate avdelingen
for å sjekke om de tar smuglervarer med seg ut.
Utrolig nok spør fangevokterne gjenglederen, T,
om tillatelse til å ransake avdelingen.
Det virker som om ansvaret
for å holde fengselet fritt for smuglervarer, er delt.
Skjer det ofte?
At vaktene kommer inn for å ransake avdelingen?
Ja, vanligvis to til tre ganger i måneden.
Fengselsdirektøren sa til oss, alle mayores,
at vi måtte rydde opp i avdelingene.
Alle mayores har et ansvar
for å holde fengselet fritt for narkotika.
Hva synes du om det, og hva synes fangene om det?
Jeg er litt nervøs for at de skal finne noe.
Hvorfor er du nervøs?
Det er jeg som står i fare. Som mayores
er det mitt ansvar. Alle må adlyde meg.
Hvis det er noen som ikke gjør som jeg sier,
overgir jeg dem til vaktene.
Razziaen er over, og vaktene undersøker fangsten.
Det er merkverdig. I dette fengselet
er det en kriminell gjengleder, ikke vaktene,
som passer på at avdelingen er ren.
-Dette er dagens utbytte. -Ja.
Hva er den farligste smuglervaren?
Denne pennen.
-Får de ikke ha penner? -Den kan brukes som stikkvåpen.
Ja vel.
Så de er ikke…
Så en penn er et farlig våpen?
Ja, for den kan bli et dødelig våpen.
-Men dette er… Får jeg ta på det? -Ja.
Dette må da være farligere enn en penn.
-Ja. Det er også farlig. -Ok.
Å ransake fanger er vanlig i fengsler over hele verden.
Jeg snakket med avdelingslederen,
og han sa at han og teamet hans
også ransaker fangene.
Det er uhørt.
Han var mer bekymret for konsekvensene om noe ble funnet,
enten for ham selv eller for avdelingen.
For ledere som T, står det mye på spill.
Tråkker de over streken, kan vaktene erstatte dem,
og da mister de alle privilegiene rangen har gitt dem.
Til tross for den enorme pengemangelen
har fengselet noen rehabiliteringskurs
som skal hjelpe fangene bort fra narkotikakriminalitet.
-Står til? -Hei. Bra, takk.
Kurset overvåkes av vakten Achapero.
Dette er levebrødprogrammet vårt.
De lærer massasjeterapi.
Så når de slipper ut,
får de en ekstra inntekt.
Og de kan bli lovlydige og produktive borgere.
Sett deg der, sir.
Ok.
-Ta av deg skjorten. -Av med skjorten.
Dette er kaldt trykk.
-Kjenner du kulen. -Ja.
Som en knute.
-Hvor lenge har du holdt på? -Fem dager.
Hvor lenge har du sittet inne?
-Snart et år. -Snart et år.
-Hva er du siktet for? -Narkotika, sir.
Hvilket stoff?
-Shabu. -Altså metamfetamin.
Hvorfor skjedde det med deg?
På grunn av kvoten.
Mange påstår at filippinske politifolk
må foreta et minimum antall narkoarrestasjoner hver dag,
noe som får korrupte betjenter til å arrestere uskyldige.
Vi ble stoppet av politiet. Vi kjørte motorsykkel.
-Og hadde dere narkotika? -Nei.
De fant ikke noe på oss. De plantet den.
Da jeg ble arrestert, sa de: "Bare tilstå,
så slipper du ut etter bare seks måneder."
Så uskyldige menn som deg blir arresterte og satt i fengsel?
Ja. Det er mange av oss.
Sir, selv om vi blir sinte, så sitter vi her. Vi bare godtar det.
Tror du at dette vil gi deg en ny sjanse.
Ja.
Hvis jeg drar til et annet land, kan jeg bruke det.
Pulver, sir.
Det var veldig bra. Du lærer fort.
Historien din er trist, om den er sann.
Det er trist å høre.
-Lykke til, og takk for massasjen. -Takk.
Hvis politiet planter narkotika på folk
for å arrestere nok folk slik Edison hevder,
er det ikke rart at dette fengselet er stappfullt.
Og velment rehabilitering som dette,
vil ikke ha noen innvirkning på overbefolkningen.
I morgen slipper jeg ut. Mange tusen andre må bli.
DAG 7
Dette er min siste dag i Manila fengsel.
Med så stor overbefolkning og så få ressurser,
vil jeg vite hva fremtiden har å by på for dette fengselet.
Ja.
-God ettermiddag. -Direktør Latoza, hyggelig å møte deg.
Jeg skal møte fengselsdirektøren, Latoza.
Ut fra det jeg har sett, er det åpenbart at fengselet er overbefolket.
Ideelt sett skal anlegget ta imot 1 200 mennesker.
Men nå har vi nesten 5 000 innsatte. Det er en utfordring.
Syttito prosent av dem som er anholdt her, er siktet for narkotikaforbrytelser.
Førti til femti prosent er gjengangere, og det er et stort problem.
Folk som ikke har familie på utsiden, når de slipper ut, tenker de:
"Jeg vil begå forbrytelser. Jeg har ingen jobb.
Jeg kan begå forbrytelser, for når jeg blir tatt, havner jeg i fengsel.
Familien min, er der, gjengen min."
Det er en ond sirkel.
-Det er trist. -Det er trist… Ja.
Jeg har hørt mye om dette delte styresettet.
Hvordan ble det til, og hvorfor er det nødvendig?
Det delte styresettet i dette fengselet
er en overlevelsesmekanisme for å takle ressursmangelen.
Vi har ikke nok personell til å holde styr på avdelingene.
Vi har 14 avdelinger.
Hvis vi skal sette inn personell, ansatte,
har vi ingen vakter som kan jobbe i tårnene.
Og hva om de kommer seg over muren og flykter?
Så hvorfor gjør du dette, denne jobben under så ekstreme forhold?
Til syvende og sist er vi alle mennesker.
Disse menneskene er også ofre for sosial urett på utsiden av murene.
Mitt bidrag nå, som menneske,
er å hjelpe dem. Hvis jeg har hjulpet en person med å få et nytt liv,
med å bli…
…en bedre person, så vil de trolig ikke begå forbrytelser når de slipper ut.
Jeg vil ikke at barna mine skal bli ofre for disse folkene.
-Takk. Det var interessant. -Ja, sir.
-Lykke til med det du gjør. -Ja.
Det er åpenbart at direktøren vil gjøre mer,
men med et så stort antall fanger og et så begrenset budsjett,
er fengselet overveldet.
Mitt opphold i Manila fengsel er over, og det er tydelig at president Duterte
og regjeringens kompromissløse krig mot narkotika
har økt overbefolkningen
i det som allerede er et av de mest overbelastede, underfinansierte
og primitive fengsler jeg har sett.
Men til tross for dette ser ledelsen, gjengene og de innsatte
ut til å takle situasjonen ved hjelp av dette delte styresettet.
For at forholdene skal bli bedre og rehabiliteringen skal fungere,
trenger fengselet investeringer og ressurser.
Tekst: Therese Murberg