EN ORIGINAL DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Nuuks lukkede fængsel i Grønland.
Det åbnede for kun fire måneder siden og huser landets farligste kriminelle.
Det eskalerede hurtigt. Lige der besluttede jeg: "Han skal dø."
Tidligere blev Grønlands værste forbrydere sendt i fængsel i Danmark,
dets gamle koloniale hersker.
For første gang kan de nu afsone deres straf
i Grønlands første lukkede fængsel.
Føler du, at du bliver straffet?
Det er et hotel for mig.
Det er et modigt, humant eksperiment.
Jeg tror ikke, det bliver bedre,
hvis vi bare låser folk inde og smider nøglen væk.
Men i så tætknyttet et samfund,
hvordan kan landets farligste kriminelle blive styret af vagter,
som der vokset op med?
Jeg tror, de er bange for de indsatte.
Er du bange for vagterne?
Hvad er så sjovt?
Jeg hedder Raphael Rowe.
Jeg skal tilbringe en uge i dette lukkede fængsel.
Det er ikke min første gang bag tremmer.
I England blev jeg dømt for et mord, jeg ikke havde begået,
og blev idømt fængsel på livstid.
Det tog mig 12 lange år at rense mit navn.
Nu rejser jeg verden rundt for at opleve livet
i nogle af verdens hårdeste fængsler.
Grønland, verdens største ø.
Men kun hjem for 57.000 mennesker.
Men trods dets skønhed har dette arktiske land en mørk fortid.
Under det danske kolonistyre
blev de traditionelle jagtsamfund tvunget ind til byerne,
hvilket ødelagde deres levemåde og skabte et eftermæle af sociale problemer.
I dag har Grønland nogle af de højeste rater
inden for voldskriminalitet og sexforbrydelser,
og mordfrekvensen er det dobbelte af den i USA.
Men alligevel er der kun 150 politifolk i hele landet.
Jeg er i Nuuk, et lille samfund,
hvor alle kender alle.
Nu skal jeg på patrulje med dem, der passer på dette tæt knyttede samfund.
Jeg vil finde ud af, hvordan det er at håndhæve loven,
når man kender de fleste af dem, man møder.
Du godeste.
Der er lige kommet en rapport om et voldeligt overfald.
Man kan tydeligt se ham, selvom han har kasket på.
Ja, vi kender ham. Vi anholder ham.
Politiet tager afsted for at finde overfaldsmanden.
Hvad er specielt ved at være betjent her i Grønland?
Vi kender næsten alle.
Måske har I gået i skole med dem?
Ja, det sker nogle gange.
Nogle gange er det godt at kende dem, for det er lettere at tale med dem
og berolige dem, når de kender den, der kommer for at anholde dem
eller tale med dem.
Politiet skal nu finde overfaldsmanden.
Men i dette lille samfund tager det ikke lang tid.
Når han bliver fanget, står han måske til fængsel.
Indtil nu havde Grønland ikke sit eget lukkede fængsel.
Voldsforbrydere blev sendt til Danmark for at afsone.
Nu har de et.
Og mænd som ham, der begår uprovokerede overfald,
kan ende i det nye fængsel her i Nuuk, Grønlands hovedstad.
Jeg skal tilbringe en uge i dette topmoderne fængsel.
Det har kun været åbent i fire måneder og er hjem for landets farligste indsatte.
De har bygget et nyt fængsel her i Grønland,
fordi de føler, at grønlandske indsatte bør afsone i deres eget land
og i deres eget lokalsamfund.
Det er et stort sats.
Er dette land, hvor vagter og indsatte vokser op side om side,
klar til at passe på dets mest voldelige forbrydere?
Jeg kan kun se sten og sne.
Og havet. Og det er et smukt syn.
Det er en påmindelse om, hvad de går glip af.
Især dem, der skal afsone i meget, meget lang tid.
Her har vi fængslet.
Her er det.
Mit hjerte hamrer løs.
Jeg er lidt bekymret, for jeg ved ikke, hvad jeg skal forvente.
Indenfor er der farlige forbrydere.
De fleste af vagterne er lokale grønlændere
direkte fra skolebænken, men ikke dem alle sammen.
-Hej. -Hej.
Jeg bliver ført ind af Karsten,
en af de få erfarne vagter i fængslet.
Tag håndjernene af.
Du skal tage alt dit tøj af.
Tøm lommerne.
-Skal du have mit ur? -Ja.
Åbn munden. Tungen.
-Ja. Godt. -Ja.
Gå.
Du må klæde dig på nu.
Hvad leder I efter, når I gennemsøger tøjet?
Mobiler, våben, hash.
-Er hash det mest populære stof? -Ja.
Okay.
Du overraskede mig, men ikke med din aggression,
-men fordi du gav mig hånden. -Ja.
-Det var ubehageligt for mig. -Ja.
Alle fanger, der kommer her, giver vi hånden.
-Hej. -Hej.
Det nye fængsel har kun kapacitet til 48 indsatte.
Følg med mig…
De fleste af de indsatte er vendt hjem fra Danmark og er meget farlige.
Men jeg bliver ført til min celle af en ny vagt,
der aldrig har arbejdet i et fængsel før.
Følg med mig herned…
Der er sgu elevator.
Det er som et lejlighedskompleks, ikke et fængsel.
Og allerede…
…har stedets atmosfære, design,
udseende, duft og fornemmelse af intethed…
…helt afvæbnet mig.
Det er meningen, at det skal virke afslappende…
…på de indsatte, der skal bo her.
Jeg føres mod den mest lukkede afdeling: Afsnit A.
Her huses de fanger, der anses for at være farligst.
Og her skal du bo.
Er det celleblokken?
Ja.
Skal jeg ind her?
-Ja, du skal ind her. -Okay.
Du godeste, se lige der.
Det ligner ikke en celleblok. I hvert fald ikke den slags…
…jeg er bekendt med.
Jeg ved ikke, hvad jeg forventede,
da jeg kom med hjertebanken og klar til kamp.
Okay.
Skal jeg bo her?
Ja.
Indtil videre er alt, hvad jeg har set, helt nyt.
Okay.
Der er et tv, en lampe, nogle skabe, et køleskab, et vindue.
Et bad og et toilet.
Hvad fængselsceller angår,
kunne man ikke bede om mere.
Man kunne mene, at det var for meget at give en indsat,
der har begået en forbrydelse.
Hej.
Du er den nye.
-Ja. Jeg hedder Raphael. -Kali.
-Raphael?
Ja, Raphael.
-Hvor kommer du fra? -Fra London.
-London? -Ja.
Og du er fra Grønland?
Ja, kun fra Grønland.
Og du bor på denne afdeling?
Ja, jeg er din nabo.
Det er sært at være her.
Det føles meget anderledes end andre fængsler…
Det er det også.
…hvor vagterne er…
Alle vagterne er nye.
De aner ikke, hvad de laver.
Så når man ankommer, tænker man bare "Hvad?"
De virker flinke, men…
Vis mig rundt, for jeg ved ikke…
Først vil jeg vise dig…
Ved du, hvad det er?
Er det brandmærker fra cigaretter?
Nej, hash.
Rullede de en joint?
Ham, der boede her, er faktisk min bror.
-Din bror? -Ja.
Alle brændemærkerne…
De plejede at sidde her og mikse.
Og så faldt noget af den hash på gulvet…
-Og så brændte det. -…og de trådte på det.
Jeg er forbavset over, hvor frit mine cellekammerater taler om stofferne her.
Ordner man selv vasketøj, eller er det et job?
Det er et job.
Det er faktisk mit job at vaske det, men…
Så du er tøjvaskeren? Du vasker folks tøj?
Ja.
Du er ansat af fængslet, og du får løn.
-Ja. -Hvor meget får du for det?
Jeg får kun…
Tolv kroner i timen.
Så…
Er det nok til at købe ting, du har brug for?
-Slet ikke. -Nej.
Kan man også få tilsendt penge?
Ja.
Hvis man vil bo her og leve ordenligt…
…må man sælge nogle ting.
Hvilke slags ting?
Alt fra hash til…
-Stort set alt, man kan sælge. -Okay.
Dette er fællesområdet, hvor man kan sidde og snakke og…
Her ser vi TV og spiser.
Det føles meget afslappet,
men disse mænd er ustabile og farlige kriminelle.
Og der er ingen vagter.
Er der ingen vagter herinde hele tiden?
Nej.
Vagterne holder sig for sig selv.
Fængslet opfordrer indsatte til selv at lave mad,
så de kan udvikle selvstændighed.
En af dem, Marshall, har tilbudt at lave en sandwich til mig.
Ja.
Hvor længe skal du sidde i fængsel?
På ubestemt tid.
Hvad blev du dømt for, siden du sidder her på ubestemt tid?
Jeg bankede en pusher.
Jeg skulle købe hash, og pusheren opførte sig som en nar.
Hvor slemt bankede du ham?
Jeg slog ham i baghovedet, så han besvimede, og så gik jeg bare.
Har du været i fængsel før?
Ja.
Ja, jeg har tævet politibetjente,
vagter og andre…
Ja.
Marshall kom hertil fra et dansk fængsel for seks uger siden.
Jeg vil vide, om det hjælper ham at være tilbage i sit eget lokalsamfund.
Sendte de dig tilbage, eller bad du selv om det?
Jeg blev spurgt, om jeg ville tilbage.
Jeg er grønlænder, så jeg sagde ja.
Har du familie her? Brødre og søstre?
Jeg har otte søskende.
Min lillebror er politibetjent. Resten har arbejde.
Er din storebror betjent?
Så I er på hver jeres side af hegnet.
Har han anholdt dig?
Nej.
Før i tiden kom alt politi i Simismiut for at fange mig.
Klædt i deres indsatsudstyr.
Hvorfor er du så voldelig?
Måske fordi jeg blev slået meget, da jeg var barn.
Når jeg stjal penge,
blev jeg slået.
Er du bange for vagterne?
Nej.
Er vagterne her anderledes end vagterne i Danmark?
Selvfølgelig.
Hvad er så sjovt?
De er meget forskellige.
Er de naive?
Ja.
Jeg manipulerede dem i Danmark, men det vil jeg ikke gøre her.
Flytningen tilbage til Grønland har ændret Marshalls holdning til autoriteter.
Personligt ved jeg ikke, hvad jeg skal synes om dette sted.
Hvordan skal jeg forholde mig?
Det ligner på ingen måde en celleblok. Det er…
Jeg siger hele tiden "foruroligende". Det er for behageligt.
Og så mødte jeg Marshall.
Han og alle de andre indsatte er blevet beskrevet som farlige mænd.
Grønland tager sine farligste indsatte tilbage fra Danmark.
Og nu er jeg midt i det.
Klokken 21 bliver alle låst inde for aftenen.
Jeg kan tage mig et bad.
Jeg kan få noget koldt at drikke.
Men jeg må stadig ikke gå ud af døren efter klokken 21.
Dette sted kan smadre ens sind…
…på grund af begrænsningerne.
DAG 2
Det er min første morgen, og jeg skal til terapi.
-Hvordan går det? -Vi gør klar til jul.
Gør I klar til jul?
-Jeg sagde det. -Okay.
Hvad vil du gøre med den?
Hænge den op.
-Hænge den op? -Ja.
Hvem har organiseret det her?
-Har du organiseret det? -Ja.
Kommer du udefra, eller er du personale?
Jeg er personale.
Er du også personale?
Jeg er socialrådgiver.
Skal jeg lave nogle guirlander?
Det kan du godt.
Handler det kun om at lave dekorationer, eller er det her terapi?
Vi kommer i julestemning.
Det her er da meget menneskeligt.
Jeg ved ikke, om det er godt. Man indser, hvad man går glip af.
Det er meget sødt af dig. Tak, Kali.
Den er varm.
Ja, okay.
Er du frivillig?
Nej. Jeg er lærer.
Lærer.
Underviser du i fængslet eller udenfor?
-Udenfor. -Okay.
Hun var faktisk lærer på min skole.
Var hun lærer… Kendte du ham, da han var ung?
-Ja. -Da jeg var en lille lort.
-Er han stadig en lille lort? -Nej. Han er sød.
Det er vildt.
Så du har kendt ham, siden han var ung.
-Du kender hans fortid. -Ja.
Hvad synes du om det nye fængsel?
Det er ligesom et hotel.
Er det godt eller skidt?
Jeg synes, det er godt.
Intentionen er tydeligvis god,
men det er ikke ordentlig rehabiliteringsterapi.
Det er en kompliceret dynamik,
når de indsatte har kendt personalet siden barndommen.
Så ser jeg en indsat og vagt,
der deler en cigaret, som var de gamle venner.
Hej, jeg hedder Raphael. Hvordan går det?
-Mikael. -Mikael.
-Dette er et rygerum. -Ja.
-Ryger I ikke på værelserne? -Nej.
De må ikke have tobak på værelserne.
-Medmindre man smugler det. -Det er fint. Jeg ryger aldrig indenfor.
-Hvor længe har du siddet i fængsel? -Syv måneder nu.
Jeg har et år og ti måneder tilbage.
-Okay. -Ja.
Hvad er det for?
Smuglingen af hash fra Danmark til Grønland.
-Narkosmugling. -Ja.
Han nægtede det.
Han har to uger nu til at overveje, om han vil appellere dommen.
-Det er rigtigt. -Okay. Og vil du gøre det?
Jeg vil prøve. Jeg talte med min danske advokat først.
-Men er du narkosmugler? -Nej.
-Måske lidt nogle gange. -Nogle gange.
-Det er godt nok. -Ja.
"Jeg er ikke narkohandler, men måske nogle gange."
Præcis.
Okay. Har du været i fængsel før?
Ja, i ti måneder. På grund af…
…kokain og amfetamin.
-Så stoffer igen. -Ja.
-Smugling. -Ja.
En professionel narkosmugler.
Hvordan er fængslet her i forhold til Danmark?
Det er et nyt fængsel.
-Systemet virker ikke endnu. -Nej.
Så det er ikke så godt, når…
Vagterne er okay, Der er rart udenfor. Dette rum er godt.
-Ja. -Det er bedre i Danmark.
At vagter og indsatte hænger ud sådan,
sker ikke i de fleste fængsler.
Tilbage i køkkenet er det frokosttid,
og jeg vil vide mere om min nabo, Kali.
Hvor længe har du været her?
Da jeg først kom, havde jeg allerede været i fængsel i syv år.
-Okay. -Så…
-I Danmark? -Ja.
Så du er en af dem, de har hentet fra Danmark.
Ja.
-Ville du tilbage? -Ja.
Dette er min hjemby. Det er mit land.
Luften, den er min.
Hvordan var fængslet, du kom fra i Danmark?
Den største forskel er,
at de behandler os bedre i Danmark end her.
De er mere snakkesalige nede i Danmark. Der får man behandling.
Har man en dårlig dag, kommer vagterne og spørger:
"Er du okay? Vil du ud? Kom, lad os gå udenfor."
"Har du spist?"
De tager sig af en, hvis man har problemer.
Fordi de har erfaring og er trænede
-til at håndtere jer. -Ja.
Hvis jeg bliver sur, spørger de: "Hvorfor er du sur?"
"Fortæl mig det," og så hjælper de.
Her holder vagterne sig for sig selv, ligesom os.
Hvis jeg sagde: "Kom og spis med mig…"
De ville blive bange. De ved ikke, hvad de skal gøre.
De vil bare stå der:
"Det ved jeg ikke, om jeg må." Og så går de.
Og hvis jeg siger: "Jeg har en dårlig dag. Jeg er trist,"
så er det farligt.
Måske låser de mig inde.
I Danmark behandler de mig pænt.
-Hvad er der på denne afdeling? -Mest overfald.
Biltyveri.
Mange småting og mord.
Jeg er faktisk den eneste. Så……
-Sidder du inde for mord? -Ja.
Hvad skete der?
Jeg er vokset op på børnehjem.
Jeg kom i problemer.
Og mine venner blev ved med at dø.
-Døde de? -Ja, selvmord.
-Virkelig? -Ja.
Det er et stort problem her i Grønland.
Jeg ved ikke hvorfor. Folk bliver ved med at dø her.
Jeg prøvede at tale om det,
men den pokkers grønlandske tilgang er at være tavs.
Vi taler ikke om ting.
Alle grønlændere gik rundt og sagde: "Vi har ingen problemer her."
"Det her er verdens bedste land. Det smukkeste i verden."
Rend mig.
Det er det ikke.
Folk bliver ved med at dø.
Selvmord, børnemishandling…
Voldtægt er et stort problem.
Den dræbende del var vreden, hadet.
Hadet.
Mod mit eget folk dengang.
Så jeg tænkte…
"De forlader mig hele tiden alle sammen,
så enten kan jeg dræbe mig selv eller dræbe en anden."
Og ham, du dræbte?
Kendte du ham ikke?
Nej.
Jeg var til fest med mine venner,
og vi talte om… Vi talte om politik.
Jeg er på den kommunistiske fløj.
Og…
…det eskalerede hurtigt…
Og lige da besluttede jeg: "Han er mit folks fjende. Han skal dø."
Så dræbte jeg ham.
Jeg vidste ikke, hvad jeg lavede.
Jeg blev styret af ren had og vrede.
Jeg kunne hverken se eller tænke.
Problemet er, at når jeg bliver vred, så får jeg tunnelsyn.
-Jeg tænker ikke eller føler… -Hvordan dræbte du ham?
Jeg slog ham og smed ham ud fra taget.
-Slog du ham med dine bare næver? -Ja.
Fra den dag blev jeg skør.
Jeg var ligeglad med alt.
Det er noget andet at tale om det nu.
Tak for at dele det med mig.
Du har været i fængsel i syv år. Du har forliget dig med det.
Men det vigtigste er: Fortryder du det?
-Selvfølgelig… -Angrer du?
Hver eneste dag.
Hver dag, når jeg ser mig selv i spejlet,
siger en lille fyr herinde: "Du er en morder."
Resten af mit liv.
Indtil videre slutter fængslet ikke for Kali,
da han afsoner en dom på ubestemt tid.
Det føles, som om han er langt fra at slutte fred med sine indre dæmoner.
DAG 3
Nuuk er måske et lukket fængsel
med de farligste indsatte i Grønland,
men for at hjælpe med deres rehabilitering
får indsatte, der ikke laver ballade, lov til at arbejde i byen.
Jeg skal møde en, der hedder Nikolai,
som hver dag må forlade fængslet for at arbejde udenfor.
Og han har inviteret mig på besøg på sin arbejdsplads.
Det er temmelig progressivt.
-Nikolai. -Ja.
Hej. Raphael.
-Hej. Nikolai. Rart at møde dig. -I lige måde.
Jeg hører, jeg gerne må følge dig på arbejde her til morgen.
-Det er tidligt… -Selvfølgelig.
-Gør du det hver dag? -Ja, det gør jeg.
Hver morgen kører Nikolai gennem det lukkede fængsels porte
for at arbejde ved et skibsværft.
Hvor længe har du arbejdet her?
Siden jeg fik min dom.
Hvordan fik du jobbet?
Min kollega er en af mine venner.
Så det kunne jeg lige så godt gøre.
-Får du løn for det? -Ja.
Det er faktisk velbetalt.
Jeg får bedre løn end vagterne.
-Virkelig? -Ja.
Ved de det?
Det tror jeg.
-Så det kan betale sig at være i fængsel. -Åbenbart.
Her er vi så.
Fængslet lader Nikolai reparere både på et værksted ved havnen,
så han nemmere kan få job efter sin løsladelse.
Det er en enorm tillid at have til en indsat.
Rundt om hjørnet her har vi båden.
Ser du…
-Er det båden, du arbejder på? -Ja.
Der er nogle stærke dampe herinde.
Ja. Jeg har lige åbnet dem der. Jeg er vant til det.
Ja, men jeg bliver lidt svimmel af at være herinde.
Du ved…
-Et gratis trip. -Ja.
Nikolai render bare rundt. Det er dét, han gør.
Han kommer ud af fængslet og arbejder.
Det er sjovt. Hvor mange folk ved det udover hans kolleger?
Han må også tage ind til byen.
Han ser ikke kriminel ud, fordi kriminelle ikke ligner noget.
Så han går ned ad gaden som alle andre.
Men når dagen slutter, skal han tilbage i fængslet. Det ved kun få.
Hvordan ender en som dig i fængsel?
Jeg blev fanget, da jeg prøvede at smugle tre kilo hash.
Fra Danmark og hertil.
-Så du er narkohandler? -Ja.
Hvad er den mængde hash værd på gaden?
Over en million.
Så det er omkring en million pund værd på gaden.
Ja, på gaden.
Det er mange penge.
Hvilken straf fik du for den mængde stoffer?
To år og to måneder.
Er det din første gang i fængsel?
-Nej. -Okay.
I Danmark sad jeg i fængsel for at stjæle biler.
Okay.
Så vil du beskrive dig selv som professionel forbryder?
Ja, men jeg har ikke været i fængsel mange gange.
-Fordi du ikke blev fanget? -Ja.
Men nu er jeg 35 år gammel,
og jeg har to børn at forsørge.
Når alt dette er overstået, er jeg færdig.
-Du er færdig. -Ja.
Er det fristelsen? Eller…
Fly på førsteklasse, dyre hoteller og masser af ferie.
-Det kommer med stofferne. -Ja.
Så det må du opgive nu?
Ja, præcis.
Hvordan blev du fanget?
Det var i min kuffert.
-Helt åbenlyst? -Ja.
Men man pakker det, så hundene ikke kan lugte det.
Det er bare…
-Giv ikke for mange detaljer. -Nej. Det ved jeg.
Hvordan er det at afsone i det nye fængsel?
Du er jo stadig låst inde om natten.
Du må ikke gå ud af fængslet efter klokken 18.
De låser hoveddøren om natten.
-Du må gerne gå rundt indenfor. -Ja.
Føles det som en straf?
-Nej. -Føles det ikke som et fængsel?
Det er ligesom et hotel.
Jeg tager derhen, jeg sover og tager ud igen om morgenen.
Det er et hotel.
-Tak for at dele din historie. -Det var så lidt.
Vi snakkes ved senere.
Fint nok. Jeg er nok tilbage omkring klokken 17.
Men jeg går igen klokken 18.00.
Jeg skal faktisk på date i aften.
-Dejligt. -Ja.
-Smart fyr. -Sådan er det med pigerne.
Sådan er det. Okay, Nikolai, vi ses senere.
Ja, vi ses.
Det virker meningsløst at låse Nikolai inde om natten
med store omkostninger for staten,
når han kan komme og gå, som han vil.
Jeg har aldrig set noget lignende.
Det her fængsel fungerer godt for ham.
På vej ud sagde han, at han skulle på date i aften.
Han er indsat og afsoner tid, men han skal på date.
Rehabilitering i fængslet er afgørende.
Men han tænker bare: "Det her er en sommerlejr."
Jeg er på afsnit A igen med den dømte morder, Kali.
Ingen ture ind til byen for ham.
Han skal bare spendere endnu en aften i cellen.
Det er min celle.
Det roder, når jeg…
Det er dit sted. Du bestemmer.
-Er det dit TV? -Ja.
Vi har kun tre kanaler.
På TV'et?
Ja, det er lortekanaler. De viser lort.
Det er min Blu-Ray-afspiller.
-Kan du se DVD'er? -Ja.
-Er det din PlayStation? -Ja.
Nogle ville sige: "Han burde straffes. Han burde ikke have lov til den slags."
Folk, der tænker sådan, ved ikke en skid.
Fordi…
Straffen er allerede, at de har taget min frihed.
Da Kali viser mig sin PlayStation, ser jeg en mobil.
Det er ikke en smartphone, men en fængselstelefon.
Får du den af fængslet?
Den kan ikke tage billeder eller gå på internettet.
Det er som en almindelig telefon.
Det overrasker mig virkelig, for at et fængsel…
…giver en mobiltelefon, som man kan ringe ud til verden med,
det har jeg aldrig hørt om før.
Det er en god idé.
Den er begrænset, for man kan ikke tage billeder.
Man kan ikke bruge internettet. Hvem kan du ringe til?
Min familie.
Ethvert nummer, jeg vil.
De lytter. De ved, hvad man siger.
-De overvåger dine opkald. -Ja.
-Kan du modtage opkald og ringe? -Ja.
-Så din familie kan altid ringe til dig? -Døgnet rundt, selv om natten.
Det er imponerende.
Den redder faktisk liv,
for forleden, da jeg var trist midt om natten, havde jeg kun den her.
Så jeg ringede til min mor, bror og familie.
Jeg kan tale med dem.
Og de kan tale med mig.
At kunne snakke med sin egen familie er uden tvivl en god ting.
Det betyder forskellen på succesfuld rehabilitering og en håbløs fremtid.
DAG 4
Det er dag fire.
Fangerne i afsnit A har lov til en times motion hver dag.
Så vi skal træne.
Og når man er så tæt på Arktis, betyder det at skovle sne.
Da disse fyre ikke ved, hvornår de bliver løsladt,
kan Grønlands fantastiske udsigter være en lille trøst.
Raph, du må forstå, at vi har savnet det her.
Vi kan se bådene. Vi kan se sæler.
Nogle gange kommer der hvaler.
-Virkelig? -Og… Ja.
Det er flot.
Og nogle gange, når vi ser på det,
tænker vi på vores forfædre, der sejlede derude.
Jeg gør.
-Det er rart udenfor. -Ja.
Selvom det er koldt.
-Man kan lege med maskinen. -Det er den dovne mands job.
Det er den seje mands job.
Jeg troede, det var let. Men det er hårdt!
Træk lidt ned.
Nu kører den.
Det er ikke nemt.
Han gør det okay.
Jeg fjerner alt det her.
For grønlændere som Kali, der var låst inde i Danmark,
er dette en stor del af, hvem de er.
Jeg har savnet det. Det er mit hjem.
-Husker du det sådan her? -Det er god sne.
-Som da du var barn? -Ja, jeg har altid elsket sne.
Det lyder som en idyllisk barndom.
-Det var det ikke. -Var der gode oplevelser?
Ja, selvfølgelig.
Men vi blev røvrendt af systemet.
Min familie kom i krise, da min storebror døde i en ulykke.
Hvad skete der med ham?
Han druknede.
-Virkelig? -Ja.
Så...
Det gik ned ad bakke.
Mine forældre kunne ikke tage sig af os længere.
De sendte os på børnehjem.
Hvor gammel var du, da du kom på børnehjem?
Omkring syv år.
Var det der, du begyndte at få problemer?
Ja, jeg savnede jo mit hjem og mine forældre.
De skulle hente os.
Men senere…
…sagde børnehjemmets ansatte:
"De vil ikke have dig. De elsker dig ikke."
-Virkelig? -Ja.
Det var løgn.
Min mor…
Mine forældre prøvede at hente os på børnehjemmet,
men de blev afvist.
Hvem afviste dem?
De ansatte.
Og hvor kom de ansatte fra?
-Var de grønlændere eller… -Staten.
Det var staten. Du var…
Okay.
Dengang Kali blev taget i varetægt,
blev indfødte grønlændere som hans forældre
ofte diskrimineret og erklæret uegnede som forældre
af de danske myndigheder.
Denne tilgang har gjort stor skade på Kali
og mange andre indfødte grønlændere.
Jeg foragtede min familie dengang.
For jeg hørte kun løgnene, og jeg var et barn og troede på dem.
Og det har påvirket os resten af vores liv, ikke?
At få at vide, at ens forældre ikke elsker en.
Det må have været frygteligt.
-Taler du med din familie nu? -Ja, dem alle sammen.
Jeg elsker dem.
-Besøger dine forældre dig? -Ja.
Du virker til at have fundet en ro.
Du er en voldelig mand. Du begik et forfærdeligt mord…
Altså…
Jeg kan aldrig tilgive mig selv for det.
Og lige nu ved jeg ikke, hvad jeg skal gøre med skylden.
Men jeg har set andre indsatte med lignende forbrydelser. De bliver skøre.
Og jeg vil ikke blive skør.
Sådan accepterer jeg det.
Ville du sige, at fængslet har rehabiliteret dig?
Jeg har rehabiliteret mig selv.
På trods af Kalis ord frygter jeg, at sendes han ud i det samfund igen,
som han føler har skadet ham så meget,
så kunne det gøre hans rehabilitering sværere.
Indtil videre har det overrasket mig, hvor få vagter der er i fængslet.
Men i dag tilbringer jeg tid med dem,
og jeg starter med sikkerhedschefen, Karsten.
Hej.
DAG 5
-Så det her er kontrolrummet? -Ja.
I har mange skærme.
Ja.
Vi har kameraer rundt om fængslet.
Vi kan åbne porten herfra.
Og vi kan tænde lyset omkring fængslet.
Udenfor kan vi se hvert hjørne.
Det er det mest højteknologiske fængsel i Nordeuropa.
Selvom overvågningssystemet er imponerende og betyder, at de behøver færre vagter,
kan det aldrig erstatte den uundværlige støtte,
som personale kan give indsatte.
Lene er en traditionel dansk vagt,
der er vant til den danske tilgang.
Hun er utilpas med det nye grønlandske fængsels tilgang.
Hvordan er dette fængsels tilgang i forhold til Danmark?
De har intet system heroppe.
Da vi ankom for to måneder siden, var der intet.
-Ingen struktur? -Ingen struktur.
-Ingen disciplin? -Nej.
Og så gør de alle mulige dumme ting.
De ryger hash og sådan.
Det er interessant,
hvor få vagter her er.
-Her føles tomt. -Ja.
Jeg er vant til fængselsrutiner:
-Op klokken syv. Bag døren klokken… -Ja.
Det kan jeg lide.
-Har de ikke det her? -Nej. Det er ikke godt.
Eftersom der er så få indsatte…
Det duer ikke,
for mine kollegaer kan have været naboer til dem,
der sidder inde.
Det kan være deres far, deres mor.
Tror du, at det…
…gør vagterne bange for de indsatte?
Det tror jeg.
Jeg tror, de er bange for fangerne…
…for når de er færdige her, skal de bo ved siden af dem.
Et fængsel kan ikke fungere sådan, vel?
Nej.
Synes du, det er en fejl?
Hele fængslets opbygning og idéen bag, er det en fejl?
Nej, jeg synes, at idéen bag fængslet er okay.
Men jeg tror…
…at hvis man fik flere vagter fra Danmark herop…
Flere end fire…
Vi er kun fire lige nu.
-Virkelig? -Ja.
Det ville hjælpe meget.
Jeg kan ikke tro, hvad hun lige sagde.
De ansatte er bange for fangerne. Der er ingen rutine. Ingen disciplin.
Jeg tror ikke det skyldes, at fangerne er rå, hårde og farlige,
eller at de vil gøre vagterne fortræd.
Det handler om, at de er et lille samfund, hvor alle kender hinanden.
Så de kan manipulere.
De ved, hvordan man er truende uden at true,
for deres bror kunne være nabo til vagten, der låser dem inde.
Og de skal bare sende dem et blik eller en kodet besked:
"Hvis du ikke giver mig, hvad jeg vil have…"
Hun sagde, de ryger hash, og ingen kan gøre noget ved det.
De gør det frit.
Selvom de lige er åbnet,
er det vigtigt, at vagterne har respekt og autoritet.
Det er svært på et sted, hvor alle kender hinanden.
Det hårde, iskolde landskab på den anden side af fængselsmurene
er en konstant påmindelse om jagtkulturen,
der udgør hjertet af grønlandsk kultur.
Dette fængsel forsøger med en radikal tilgang
til at bevare fangernes kulturelle arv.
Selv de mest voldelige forbrydere kommer med på jagtture.
Jeg skal ud med den indsatte Aku, samt to vagter og et jagtgevær,
for at lede efter sæler.
Nu tager de den riffel ud af bilen, som…
…fangerne må bruge, og som jeg må bruge.
Håber jeg.
Godmorgen. Raphael. Rart at møde dig.
Jonas. Rart at møde dig.
Vi sejler ud på fjorden til et område, der er kendt for sæler.
Sælkød er en yndlingsspise i Grønland.
Hvis vi skyder en, bliver den slagtet på stedet,
og kødet tages med til fængslet til aftensmaden.
Tog du på jagt, før du kom i fængsel?
-Ja. -Gjorde du det?
-Ja. -Sæljagt?
Ja.
Vi er ankommet til stedet med sæler.
Riflen er ladt og klar.
Den har en rækkevidde på 1,8 kilometer.
Nu må vi bare vente.
Hvor længe har du været i fængsel?
Et år og otte måneder.
Hvor lang er din dom?
Otte år.
Hvad kom du i fængsel for?
Jeg slog en mand ihjel.
-Slog du en mand ihjel? -Ja.
Fordi jeg havde drukket for meget.
Og du må allerede komme ud af fængslet?
Det er ret frisindet, og nogle ville mene, det var skandaløst.
Hvad synes du?
Det er sundt for mig at komme ud.
Kendte du manden? Var han din ven?
En fremmed. Jeg kendte ham ikke.
Hvordan skete det?
Jeg slog ham og…
…kastede ham i vandet.
Hvordan havde han gjort dig så vred?
Det kan jeg ikke huske.
Et vidne fortalte, hvad jeg gjorde.
Hvordan har du det med, at du dræbte en anden mand?
Jeg græder…
…og er meget ofte deprimeret.
Ja.
Hvordan ser du dig selv nu?
For folk her i samfundet vil se dig som en morder.
Måske hvis jeg kan tilgive mig selv for at have dræbt nogen,
og hvis jeg opfører mig ordenligt, så skal det nok gå.
Det tror jeg.
Det er fantastisk, at jeg må komme ud og sejle
og tage på jagt igen.
Dette unikke privilegium er kun muligt,
fordi de indsatte er tilbage i deres eget land igen.
Vi laver rehabilitering,
så de indsatte er klar til at komme ud i samfundet igen.
Vi vil ikke bare holde folk fanget.
Det var ikke en særlig succesfuld sæljagt eller fisketur. Men det er ikke vigtigt.
Det vigtige er, at de tager indsatte,
i dette tilfælde en dømt morder,
som kun har afsonet ét år af otte,
og tager dem ud af fængslet, så de kan komme på jagt på en båd.
Voldelige indsatte behandles anderledes i Grønland
i forhold til alle andre steder i verden.
Da jeg kommer tilbage til fængslet,
har min medfange, Marshall, fået særlige gæster:
Hans bror, svigerinde og nevø.
Da han og de andre grønlandske indsatte var over 3.000 kilometer væk i Danmark,
var familiebesøg en sjældenhed.
Marshall har besøg af sin bror i dag,
som desuden også er politibetjent.
To sider af en ekstrem:
Den professionelle forbryder og betjenten.
-God fornøjelse. Du har lavet mad. -Ja.
Flot.
At være tæt på sin familie synes at hjælpe denne mand
med en voldelig fortid.
Det handler om rehabilitering.
Det minder om de små ting, man går glip af.
De førte Marshall fra Danmark og tættere på familien,
så øjeblikke som dette kunne ændre hans liv.
Det er slut på mit ophold ved dette modige, nye og eksperimenterende fængsel.
Jeg vil spørge dets leder, Tina, om hvordan fremtiden ser ud.
Hvad er filosofien bag dette fængsel i Grønland?
Den er tosidet.
Vi har pligt til at beskytte samfundet.
Men vores hovedfokus er rehabilitering.
Hvis vi vil hjælpe folk,
kan vi ikke bruge tremmer og straf eller tale ned til dem.
Vi må behandle dem som mennesker,
så de kan lære at interagere med andre mennesker på en positiv måde.
Hvad med ofrene?
Jeg tror, mange ofre ved, at de er låst inde.
Og de ved, at de skal arbejde på at blive et bedre menneske.
Det er svært her, for man kan ikke undgå at møde ens gerningsmand,
hvis de bliver løsladt og bor i den samme by.
Man kan ikke undgå at møde dem.
Og det er vi vant til.
Vi har alle disse sociale problemer,
som har stået på i to eller tre generationer.
Hvad byder fremtiden på?
Forhåbentlig på bedre rehabilitering…
…som får kriminaliteten til at falde,
for jeg tror ikke, det bliver bedre,
hvis vi bare låser folk inde og smider nøglen væk.
Lederen har tydeligvis en vision for, hvordan man hjælper de belastede indsatte,
og hvis den virker,
kunne den gøre meget for at rehabilitere Grønlands farligste forbrydere.
Myndighederne mener,
at rehabilitering er bedst til at håndtere de indsatte.
Og nøglen til at opnå det er
at føre de grønlandske indsatte tilbage til deres eget samfund
og ikke over 3.000 kilometer væk til Danmark.
Men fangerne og vagterne har svært ved at håndtere det,
både det nye fængsel og den nye tilgang.
Men myndighederne tror, at det vil virke, og det gør jeg også.
Tekster af: Jesper Sodemann