‎Închisoarea de maximă securitate Brandvlei ‎din Africa de Sud.
‎Aici se regăsesc ‎cei mai violenți gangsteri din țară.
‎Omor, spălare de bani, răpire…
‎Dar nu sunt niște gangsteri oarecare.
‎Majoritatea celor de aici aparțin ‎notoriilor bande ale Numerelor.
‎Nu e ușor aici! Nu e ca acasă la maică-ta!
‎Trăiesc după un set de principii violente…
‎Regulile bandei mele cer ‎să moară și unul dintre gardieni.
‎…ceea ce pune gardienii în pericol…
‎Am fost înjunghiat.
‎…la fel și pe cei veniți din exterior, ‎ca mine.
‎Omorâm, una-întruna.
‎Mă numesc Raphael Rowe,
‎și voi petrece o săptămână ‎închis în această închisoare
‎controlată de bandele Numerelor.
‎Nu e prima oară când sunt închis.
‎În Marea Britanie, ‎am fost condamnat pe nedrept
‎la închisoare pe viață, ‎fără eliberare condiționată.
‎A durat 12 ani să-mi dovedesc nevinovăția.
‎Acum călătoresc prin lume
‎pentru a afla cum e viața
‎în cele mai dure închisori de pe Pământ.
‎Cape Town, Africa de Sud,
‎un oraș de coastă înfloritor.
‎Dar la periferie, se află Cape Flats,
‎o relicvă din era apartheidului.
‎Oamenii clasificați colorați erau obligați ‎să trăiască aici, în sărăcie.
‎Și mulți continuă să trăiască aici.
‎A devenit un focar de violență interlopă,
‎cu o medie de opt omoruri pe zi.
‎Devenise atât de periculos, ‎încât a fost trimisă armata.
‎Atenție!
‎Cape Town are printre cele mai mari rate ‎de omucideri din lume,
‎iar diseară ‎voi însoți Unitatea Anti-Bande.
‎Voi însoți UAB într-o razie ‎asupra unei bande de traficanți înarmați.
‎Căpitanul Althea Jefra conduce razia
‎în unul dintre cele mai notorii cartiere.
‎Vă întâlniți des cu gangsteri
‎care sunt înarmați
‎și care vă amenință cu acele arme?
‎Da.
‎Acum o săptămână și jumătate, ‎în zona în care mergem,
‎un polițist aflat în patrulă ‎a fost împușcat de gangsteri.
‎E o amenințare reală.
‎Intrăm în joc.
‎Intrați în casă ți încuiați ușa!
‎Le spun oamenilor să intre.
‎Sunt peste 100.000 de gangsteri în Flats,
‎care se luptă ‎pentru controlul cartierelor.
‎Ce e acel MG 30? Mongrel?
‎- Mongrel. ‎- Da.
‎Ce semnificație are chestia asta?
‎Anumite bande au anumite însemne,
‎au prescurtări specifice pe corp.
‎Aici e vorba de banda Mongrel.
‎- Are un tatuaj cu MG, deci Mongrel. ‎- Corect.
‎În acest bloc de apartamente e o bandă.
‎Acolo e altă bandă. Aici e teritoriul lui.
‎- Aici stă. ‎- Da.
‎Mergem într-unul dintre blocuri
‎în care au fost informați ‎că se află traficanți de droguri.
‎Sunt căpitanul Jefra de la UAB.
‎Cred că aveți aici o sumă mare de bani.
‎- Câți bani sunt acolo? ‎- Sunt pentru pudră de spălat.
‎- Pudră de spălat? ‎- Da.
‎Vreau să cumpăr și eu niște pudră.
‎- Pentru ce sunteți eliberat condiționat? ‎- Omor.
‎Putem intra?
‎Vă rog să vă dați jos tricoul ‎ca să vedem ce însemne de bandă aveți.
‎Omul are multe tatuaje.
‎Unele sunt ca să-i arate banda, ‎dar are și unul cu un număr.
‎Un 26.
‎Un 26, da.
‎Bărbatul care locuiește în incintă ‎e eliberat condiționat pentru omucidere
‎și are numărul 26 tatuat pe corp,
‎ceea ce presupun că înseamnă ‎că face parte din bandele Numerelor.
‎Viețile acestor bărbați se află ‎sub controlul absolut al bandelor lor.
‎Dacă ajung la închisoare, ‎își transferă loialitatea
‎de la banda de pe stradă ‎la banda din închisoare
‎cărora le sunt afiliați.
‎Infamele bande ale Numerelor.
‎Mulți dintre cei arestați ‎în cadrul raidului de aseară
‎vor ajunge în cele din urmă aici,
‎în închisoarea de maximă securitate ‎Brandvlei.
‎Stau și transpir în spatele mașinii,
‎așteptând să petrec o săptămână aici ‎ca să aflu
‎cum e să fii un deținut într-o închisoare ‎dominată de bandele Numerelor.
‎Dat fiind că sunt străin și un deținut nou ‎fără afiliere cu vreuna dintre bandele
‎care conduc aceste închisori…
‎Nu știu cum vor reacționa.
‎Vreau să aflu cum poate funcționa ‎această închisoare
‎când bandele au atât de multă putere.
‎Cum își exercită controlul ‎asupra deținuților
‎care au propriul sistem, propria ierarhie,
‎propriile reguli ‎și un mod specific lor de a acționa?
‎Ce fac gardienii ca ei și deținuții ‎noi-veniți ca mine să fie teferi?
‎- Dle. ‎- Da?
‎Bărbații ajung aici din închisori ‎din toată Provincia Western Cape,
‎ca să-și ispășească sentințele lungi ‎pentru crime dintre cele mai grave.
‎Faptul că nu e destul să-ți pună cătușe ‎la mâini, ci și la glezne,
‎arată că au de-a face ‎cu infractori înrăiți
‎pentru al căror control apelează ‎la măsuri drastice.
‎Urmează ordinele! Odată eliberată mâna, ‎pune-o pe genunchiul drept!
‎Acum te vom percheziționa corporal.
‎Va trebui să te dezbraci complet. ‎Rămâi doar în chiloți!
‎Cât timp te dezbraci,
‎ne uităm și dacă ai tatuaje pe corp.
‎Te rog să te întorci!
‎Ridică brațele!
‎Bandele Numerelor din Africa de Sud
‎fac tatuajele pe acestea.
‎Ca să poată arăta cine sunt.
‎- Vedeți că eu nu am tatuaje. ‎- Da, domnule.
‎Deci nu există niciun semn ‎că aparțin unei bande a Numerelor?
‎În limba afrikaans, unui individ ‎fără bandă i se zice: ‎„frans”.
‎Sfatul meu e să intri ‎fără să dai vreo dovadă de frică
‎și să urmezi instrucțiunile.
‎Fă ce ți se spune! Deoarece n-ai bandă, ‎nu ai voie să faci nimic
‎fără ca aceștia să-ți dea voie.
‎Așa acționează. ‎Au un cod de conduită propriu.
‎Asupra căruia n-aveți niciun control?
‎Da. Niciunul.
‎Bine.
‎Sunt procesat prin sistem ‎și îmi este alocată o unitate.
‎Ai fost identificat să mergi ‎în unitatea pe care o numim K-3.
‎La ce mă pot aștepta în K-3?
‎E unitatea ‎cu cei mai mulți membri de bande active.
‎Toți infractorii ‎care țin de o bandă din închisoare
‎se află în acea unitate.
‎Încep să am emoții tot mai mari ‎legat de modul în care voi fi primit.
‎Cine sunt membrii bandelor Numerelor?
‎Ce vor aștepta de la mine?
‎Asta e unitatea în care vei sta.
‎Înainte să fiu repartizat într-o celulă, ‎mi se spune să mă prezint la dl Hendry,
‎șeful K-3, pentru orientare.
‎Raphael Rowe.
‎Spune-mi, aparții unei bande?
‎Nu.
‎- Nu ești în nicio bandă. ‎- Nu.
‎Sunt trei bande principale aici.
‎Anume: 26, 27 și 28.
‎Există o serie de…
‎ritualuri…
‎care au loc în închisorile sud-africane.
‎Nu poți să intri acolo ‎și să iei primul pat pe care-l vezi…
‎și să ți-l însușești.
‎Eu pot să-ți dau un pat și să-ți zic: ‎„Uite, Raphael, tu dormi aici.”
‎Dar când întorc spatele și închid ușa, ‎te vor lua din patul ăla.
‎Te vor pune acolo unde vor ei să dormi.
‎Nu ai niciun control ‎asupra modului lor de a acționa?
‎Facem tot ce putem ca să-l oprim…
‎dar n-are rost.
‎Dle Buetzengarke, ‎îl poți duce în camera zece.
‎Mi s-a spus că toți deținuții din K-3
‎aparțin uneia dintre cele trei facțiuni ‎ale bandelor,
‎numerelor 26, 27 și 28.
‎Nu intra în închisoare! Nu e ușor aici!
‎Nu e ca acasă la maică-ta!
‎Băieții sunt încuiați în spatele ‎acestor uși cu gratii din fier.
‎Urmează să intru în celulă ‎și să-mi întâlnesc noii colegi.
‎Voi împărți o celulă înghesuită ‎cu opt gangsteri din Cape Flats,
‎toți membri ai unei bande a Numerelor.
‎Aici?
‎Bună! Sunt Raphael.
‎Încerc să mă prezint colegilor de celulă,
‎dar aceștia mă ignoră complet.
‎Niciodată nu am mai fost primit așa.
‎În schimb, colegii mei se salută ‎unii pe alții cu gesturi
‎și discută într-un limbaj ciudat.
‎Habar n-am ce fac.
‎Sunt încuiat în celulă, ‎iar acum aceștia dețin controlul.
‎- Vorbești engleză? ‎- Da.
‎- De ce ești la închisoare? ‎- Sunt Raphael.
‎Raphael. De ce ești în închisoare?
‎- Sunt un nimeni. ‎- Da?
‎Ce ai?
‎Bani?
‎Orice? O haină? Orice?
‎- Nu am nimic. ‎- Nu?
‎- Mi-au luat totul. ‎- Ți-au luat totul?
‎Dacă căutăm și găsim ceva, ‎să știi că va fi vina ta, căpitane.
‎Pantalonii! Acum vorbim.
‎Din câte văd, ei le raportează ce-am spus ‎la doi dintre colegii mei,
‎Lee și Curtis, ‎care acum vor să vorbească cu mine.
‎Stai aici! Nu vorbi prea mult! ‎Când eu vorbesc, tu răspunzi!
‎Bine.
‎- Trage-te! ‎- Bine.
‎- Deci te cheamă Raphael? ‎- Da.
‎De unde de afară ești?
‎- Din Anglia. ‎- Anglia?
‎- Din Londra. ‎- Din Londra.
‎Văd că ai niște pantofi Taki frumoși.
‎Văd că totuși ‎n-ai venit aici fără nimic, omule.
‎Mi-au luat tot ce aveam.
‎Tot ce aveai?
‎Nu am decât perechea de pantofi ‎dată de ei.
‎Da, dar ești prost. Trebuie să te gândești ‎la cei care vor veni să ți-i ia!
‎- Nu am avut ocazia. ‎- Nu ține de asta.
‎Vorbim noi mai târziu.
‎Din câte văd, ai pantofi frumoși. ‎Totul e frumos.
‎Ce mărime porți la pantofi?
‎- Port 41. ‎- Mărimea ta.
‎- Da, mărimea mea. ‎- Îi vezi?
‎Pantofii arată foarte bine.
‎- Sunt noi, nu? ‎- Arată bine.
‎Simt că vor să facă mai mult ‎decât să-mi fure adidașii.
‎Vor să mă umilească.
‎Par să-ți fie buni.
‎- Te deranjează dacă ți-i iau? ‎- Încalță-l!
‎- M-ar deranja. ‎- Te-ar deranja?
‎- Încalță-l! ‎- Te-ar deranja?
‎Nu-ți cerem voie. Îți luăm pantofii.
‎Știi de ce?
‎Ești alb și ai mulți bani.
‎Poți să începi să-i încalți.
‎Părerea ta nu contează.
‎- Înțelegi? ‎- Înțeleg.
‎Te vom ucide ‎chiar și doar pentru niște pantofi.
‎- Da. ‎- Înțeleg.
‎Da. Deci totul e în regulă?
‎Nu mă bucur, dar înțeleg.
‎Trebuie! Nu ne pasă de ce simți.
‎Noi suntem din 28.
‎- Suntem capii 28. ‎- Bine.
‎Dacă nu cauzezi probleme, ‎nici eu nu voi cauza.
‎- Nu voi face. ‎- Atunci e bine.
‎Fă-ți patul! Hai!
‎Te ajut cât să știi ce și cum.
‎Lee și Curtis, din 28, sunt șefii celulei,
‎și se pare că-mi vor face viața amară.
‎Nu vei supraviețui decât dând bani. ‎Îi știu pe albi. Sunt plini de bani.
‎- Nu sunt alb. ‎- E ușor.
‎- Nu? ‎- Voi…
‎Nu sunt alb. ‎Tata e de culoare, iar mama e albă.
‎Deci doar arăți ca un alb. ‎Înăuntru ești negru.
‎- Așa e. ‎- Bine.
‎Vino!
‎Ăsta va fi patul tău.
‎Tu vei dormi aici!
‎Odată ce Lee mi-a dat un pat,
‎sunt prezentat ‎celorlalți colegi de celulă.
‎El e Troubles.
‎E din 26.
‎E închis pe șapte vieți.
‎Și el e închis pentru crimă. ‎E din Wasbank. Îl vezi?
‎E clar ‎că băieții încearcă să mă hărțuiască
‎și ar fi o minciună să zic ‎că nu mă simt intimidat.
‎Tipul ăsta…
‎e Klope.
‎E din 27.
‎E notoriu. E un asasin din Manenberg.
‎Vezi?
‎Vezi că tipul ăsta crede că arătăm ca el?
‎Da, e alb, frate.
‎Vor să sublinieze ‎că nu sunt unul de-al lor.
‎Ai auzit ce a zis?
‎Tot zici…
‎Uite cum arăți acum!
‎Le spui gardienilor ‎că ți-am luat pantofii?
‎- Firește că nu. ‎- Ești sigur?
‎Nu spun nimic nimănui.
‎Colegii mei de celulă ‎au multe condamnări pentru omoruri,
‎și vor să-mi dea o sarcină.
‎O să… Vezi tu, asta e prima ta zi aici.
‎O să speli câteva haine de-ale noastre.
‎Vreți să spăl astea?
‎- Da, speli tot ce ai. ‎- Vei spăla totul azi.
‎Te învăț să speli haine cu mâinile.
‎Mi se arată unde mi-e locul, ‎fiind pus să spăl haine.
‎Deci vor să mă intimideze.
‎Mi se cere să fac diverse.
‎Deocamdată mă conformez ‎cerințelor acestora.
‎Trebuie să le usuci după ce termini!
‎Dacă ești ‎frans,‎ faci asta pentru noi.
‎Dacă sunt ce?
‎Dacă ești ‎frans.
‎Ascultă ce-ți spun! Dacă nu ai ‎un tatuaj cu un număr ca 26, 27, 28…
‎- Bine. ‎- Înțelegi?
‎Dacă nu ai tatuaj, ‎trebuie să faci asta pentru noi.
‎Dacă ai avea unul, nu ți-am face asta.
‎Atunci ai fi unul dintre noi. Înțelegi? ‎Așa merg lucrurile în închisoare.
‎Fiindcă sunt un ‎frans,‎ un om fără bandă, ‎mă aflu la baza lanțului trofic.
‎Dai un telefon. Îți dau numărul contului, ‎iar oamenii tăi vor trimite bani
‎în contul oamenilor mei liberi. ‎Așa vom supraviețui.
‎- Și dacă refuz? ‎- Nu e ceva ce poți să refuzi.
‎- Înțelegi ce zic? ‎- Da.
‎E clar că am trei opțiuni.
‎Să plătesc pentru protecție, ‎să intru într-o bandă,
‎sau să fiu tratat ca un servitor.
‎- În închisorile din Anglia… ‎- Asta nu e Anglia, ci Africa de Sud.
‎Noi, cei din camera asta…
‎Ucidem una-întruna. Nu am vreme de asta.
‎Putem să terminăm cu asta? ‎Fiindcă văd că-ți place să vorbești.
‎Cred că mă testează.
‎Și nu voi refuza provocările
‎pentru că asta i-ar împinge ‎să mă displacă,
‎și nu vreau ca aceștia să mă displacă ‎din primul moment.
‎E doar sfârșitul primei zile aici, ‎iar dacă așa e viața pentru un ‎frans,
‎înțeleg de ce atâția oameni ‎se alătură bandelor Numerelor.
‎ZIUA A DOUA
‎În dimineața următoare, sunt ușurat să văd ‎că băieții mă ignoră
‎cât se pregătesc pentru micul dejun.
‎Fiecare își așteaptă rândul.
‎Vor ieși și vor lua micul dejun.
‎Și așa începe ziua.
‎Abia aștept să ies ‎din celula asta înghesuită
‎și să respir niște aer curat.
‎Îți iei micul dejun ‎și mănânci acolo sau aici?
‎Nu, mănânci aici.
‎N-ai mâncat niciodată afară?
‎Suntem închiși la maximă securitate,
‎fiindcă mulți suntem ucigași.
‎Ne văd ca pe niște oameni periculoși.
‎Dar sunteți?
‎Dacă suntem periculoși?
‎Bine. Referitor la mine, ‎sunt o persoană periculoasă.
‎Nu vreau să mă împrietenesc cu ei ‎pentru că nu suntem prieteni.
‎Conform numărului meu.
‎Suntem percheziționați să nu avem arme ‎când mergem să luăm micul dejun.
‎La câteva momente după, ‎suntem închiși iar în celulă.
‎Cum de tava ta e mai mare? ‎Înseamnă că primești mai mult?
‎Da. I-am cerut.
‎I-am cerut să-mi dea mai mult. ‎Nu-mi plac porțiile mici.
‎Cât iau micul dejun cu colegii de celulă,
‎vreau să aflu mai multe ‎despre inițierea la care m-au supus ieri.
‎Pot să vă întreb ceva? ‎Când am venit aici ieri,
‎vorbeați într-o limbă
‎pe care n-am mai auzit-o niciodată.
‎Nu era afrikaans. Nu era engleză. ‎Ce limbă era aia?
‎- Când ați discutat, în ce limbă a fost? ‎- Se numește sabela.
‎Ce e sabela?
‎E un limbaj special?
‎E o limbă pe care o înveți în bandă.
‎- E un limbaj al bandei. ‎- Da.
‎Serios?
‎Deci nu pot vorbi limba asta ‎dacă nu am număr.
‎Nu înveți limba asta.
‎Deci, când omul meu venea la mine
‎să-mi pună întrebări, ‎și apoi mergea să vă dea raportul…
‎- Te întreba cine ești. ‎- Da.
‎- Să știm cine ești în închisoare. ‎- Bine.
‎De ce contează asta?
‎Așa îți vei câștiga respectul.
‎Dacă eu și Troubles ne certăm,
‎Curtis trebuie… ‎să aibă capacitatea să ne oprească.
‎Și când el vorbește, ‎noi trebuie să-l ascultăm.
‎El are cel mai înalt rang, ‎iar noi suntem sub el.
‎Ai cel mai mare rang aici?
‎Da.
‎Da, dacă tot întrebi.
‎- Sunt ranguri în bande? ‎- Da, de la soldat în sus.
‎Văd că colegii mei au diverse tatuaje
‎cu stele sau revere care arată ‎ca niște însemne militare.
‎Ce faci ca să crești în rang?
‎Faci asta prin diplomație, ‎prin pricepere la arta negocierii?
‎Stai puțin!
‎Raphael, când vorbești despre Număr,
‎trebuie să ai mare grijă ‎ce spui despre acesta.
‎Întrebările pe care le pui acum
‎sunt despre lucruri confidențiale.
‎Adică ceea ce întreb…
‎Legat de Număr.
‎Dacă n-ar exista Numărul…
‎nici gardienii n-ar avea ‎controlul pe care-l au asupra închisorii.
‎Mulțumită Numărului
‎vezi disciplina și ordinea ‎pe care le vezi.
‎Așa cum ei au cărți de legi, și noi avem.
‎Fiecare dintre noi.
‎Am crescut în sistemul acesta.
‎Nu vom renunța așa de ușor ‎la ceea ce știm și la ceea ce avem.
‎Nu vrei ca lumea să înțeleagă…
‎Nu e că nu vreau să înțeleagă.
‎O face ca să se apere. ‎Unii sunt uciși pentru asta.
‎Pentru lipsă de respect.
‎Colegii mei, ‎ca toți bărbații din această unitate,
‎sunt extrem de periculoși. ‎Dar, dacă toți aparțin acelorași bande,
‎de ce nu putem ‎să ieșim, să socializăm și să mâncăm?
‎Când vrei să vină gardianul, ‎îl chemi cu: „Șefu'!”
‎Șefu'! Vii puțin? Șefu'! ‎Putem să stăm de vorbă puțin?
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Nu pot niciodată să iasă afară ‎și să stea la mese să mănânce.
‎De ce?
‎Ne e mai ușor ‎să ne ocupăm de zece deținuți
‎decât ne e să ne ocupăm de toți 60.
‎Bine.
‎Poate că unul are ceva ‎cu altul din partea asta.
‎Dar nu știai asta.
‎Se duce și-l înjunghie pe neașteptate.
‎Și știi care va fi rezultatul?
‎Ne vor ataca pe noi.
‎Personalul?
‎Ne vor ataca pe noi.
‎Un deținut nu iese să înjunghie un gardian ‎fără motiv.
‎În 1995 am fost înjunghiat fără motiv.
‎- Ai fost înjunghiat? ‎- Niciun… Da. Am fost.
‎Treceam pe lângă gratii ‎și m-au înjunghiat.
‎L-am întrebat: „De ce m-ai înjunghiat?” ‎„Erai la îndemână. ”
‎Ți-am zis că ai avut ghinion.
‎Da.
‎Dar toți știu ‎că dacă intră în banda Numerelor,
‎uneori, o sentință de un an ‎poate deveni una de 20.
‎E o decizie pe care fiecare o ia personal.
‎Singurul moment ‎în care deținuții periculoși pot să iasă
‎e în scurtele perioade alocate mișcării.
‎Odată terminat micul dejun, sunt scos
‎să joc crichet cu membrii altei celule.
‎Acolo e un tip ‎care are tatuaje pe toată fața…
‎Vine spre mine.
‎Bună! Ce mai faci?
‎Bine. Tu?
‎- Eu sunt Raphael. ‎- Sunt Masalino.
‎Masalino? Bine.
‎- În închisoare mi se spune Graveyard. ‎- Graveyard?
‎- Graveyard, da.
‎Joci crichet?
‎- Da, pot să joc. ‎- Bine.
‎Nu zic că sunt bun, dar știu să joc.
‎- Bine. ‎- Da?
‎- Vino cu mine! ‎- Bine.
‎Pe tipul ăsta îl cheamă Raphael. ‎Și el vrea să joace crichet.
‎Porecla celui tatuat pe față e ‎„The Graveyard”.
‎Nu e greu să-ți dai seama că Masalino ‎face parte din banda închisorii.
‎Are numărul 28 tatuat pe frunte.
‎Vreau să îi arăt cum. Raphael?
‎Lasă-mă să-ți arăt!
‎Mai întâi…
‎Nu mai am putere în umeri.
‎- Nu? Cum așa? ‎- Fiindcă sunt bătrân.
‎- Ești bătrân?
‎Îmbătrânesc. Munca e grea.
‎Ce rapidă a fost!
‎Raphael!
‎- Cât de lungă ți-e sentința? ‎- Pe viață.
‎Condamnat pe viață?
‎- Ce ai făcut? ‎- Multe crime.
‎Omor, spălare de bani, ‎răpire, tentativă de omor.
‎Toate chestiile de genul.
‎Care era sentința anterioară?
‎Am stat aici 12 ani.
‎- Pentru ce a fost? ‎- Omor.
‎Pe cine ai ucis?
‎Pe unchiul meu.
‎Ți-ai ucis unchiul?
‎De data asta pe cine ai ucis?
‎Pe un alt gangster.
‎Deci ai omorât doi oameni? Sau mai mulți?
‎Mai mulți.
‎- Au 24 de cazuri cu mine. ‎- Douăzeci și patru de cazuri de omor?
‎- Cum ai ucis oameni? ‎- Cu arme.
‎- I-ai împușcat? ‎- Da.
‎În închisoare ești un 28?
‎Sunt un 28, da.
‎Ce rang ai?
‎Sunt colonel-general.
‎Am multe stele.
‎Am șase și șase.
‎- Ai la fel pe cealaltă parte? ‎- Da.
‎Și care e semnificația? ‎Semnifică rangul de colonel-general?
‎Da.
‎Cum ajungi la gradul de colonel?
‎Evident, trebuie să iei sânge.
‎- În închisoare? ‎- Da.
‎Sângele cui?
‎Cel al gardienilor.
‎Și poate a altui membru,
‎dacă lovește un 26 sau un 27.
‎- Dacă se bat. ‎- Dacă se bat și curge sânge.
‎Bine.
‎Din moment ce a curs sânge, ‎sângele trebuie să fie reumplut.
‎Bine.
‎Trebuie să iau un cuțit sau ceva ‎și să înjunghii un gardian.
‎Numai așa se pot îndrepta lucrurile.
‎Pare bizar. De ce gardienii, ‎care nu sunt implicați cu Numerele?
‎De ce să li se verse sângele?
‎- Așa stau lucrurile. ‎- Așa stau lucrurile.
‎Masalino e primul care mi-a vorbit
‎despre motivul pentru care cei din bandă ‎înjunghie gardieni.
‎Cred că își permite să facă asta ‎pentru că a ajuns
‎la rangul de general-colonel în Numere.
‎Ceea ce a trebuit să facă ‎ca să ajungă unde se află azi
‎e chiar șocant.
‎Ca să…
‎avanseze în rang, sau să răzbune ‎vărsarea sângelui a unuia dintre ei,
‎pentru a menține pacea, ‎trebuie să verse sângele unui gardian.
‎Mă face să mă întreb ‎cum se simt gardienii de aici,
‎lucrând alătur de deținuți
‎care i-ar putea înjunghia în orice moment, ‎fără niciun motiv.
‎După doar o jumătate de oră afară,
‎m-am întors în celula în care voi sta ‎restul de 23 de ore și jumătate din zi.
‎Se simte o claustrofobie insuportabilă.
‎Avem doar un televizor bruiat ‎pe care nu-l putem controla
‎și un joc numit Stokes ‎care e desenat pe un cearșaf.
‎- Ia! ‎- Pe amândouă?
‎- Ia! ‎- Pe ambele.
‎L-ai omorât.
‎- Acum vei ucide. ‎- Pe cine am ucis?
‎- Pe mine. ‎- Acum ești căutat de el.
‎Ești căutat.
‎- O să te prind. ‎- Ești căutat.
‎- Ai mai fost la închisoare? ‎- În Anglia, pentru omor și jaf.
‎Ai folosit o armă la jaf?
‎Pot explica o singură dată?
‎Depinde de voi dacă mă credeți.
‎- Bine. ‎- Putem auzi dacă minți.
‎Puteți auzi dacă mint.
‎Bine. În regulă. Judecați cum vreți.
‎Mi s-a zis că eram acuzat ‎că făceam parte dintr-o bandă.
‎- Nu aici, în Africa de Sud, ci în Anglia. ‎- Bine.
‎Banda respectivă era implicată în jafuri ‎care vizau
‎oameni foarte bogați,
‎și am ajuns la tribunal…
‎unde am fost condamnați la închisoare…
‎pe viață.
‎Pentru omor și jafuri.
‎Apoi, după 12 ani…
‎au găsit dovezi ‎care arătau că eram nevinovat.
‎Dar cum rămâne ‎cu durerea prin care ai trecut?
‎E vorba de 12 ani, a ratat 12 ani. ‎Nu sunt 12 zile sau 12 ore.
‎Aici îi pasă cuiva de durerea ta?
‎Acum, după ce au aflat ‎că sunt un fost deținut,
‎în sfârșit, încep să mă accepte.
‎Toți cei de aici, din cameră, ‎suntem Numere. Tu ești singurul ‎frans.
‎Trebuie să decidem ‎în ce poziție poți să fii pus.
‎Dar neapărat trebuie să fie așa? ‎E singura cale?
‎În cele din urmă, ‎va trebui să iei o decizie.
‎Pentru tine. Ca să supraviețuiești.
‎Fiindcă noi, majoritatea, ‎nu mai ieșim de aici.
‎Tipii ăștia par ‎să se înțeleagă bine într-o celulă.
‎Atunci de ce nu se pot înțelege ‎fără să fie într-o bandă de închisoare?
‎Avem și bande…
‎pe dinafară, de care aparținem.
‎De exemplu, acolo, sunt American.
‎E o altă bandă?
‎Da, afară sunt multe.
‎Ne luptăm afară.
‎Pentru teritoriu, contrabandă…
‎În închisoare, suntem frați.
‎Pe dinafară, e cu totul altă poveste.
‎Chiar și după ce ați trăit împreună aici?
‎Chiar și după 20 de ani ‎petrecuți împreună aici,
‎dacă-l prind afară, îl omor.
‎Se pare că Numărul îi leagă ‎pe acești oameni împotriva autorităților.
‎Indiferent cât de mult se urăsc ‎în afara închisorii,
‎își lasă ranchiuna la porțile închisorii.
‎ZIUA A TREIA
‎E ziua a treia,
‎am fost trimis să lucrez în unitatea ‎de securitate medie de la Brandvlei,
‎aici ar putea fi transferați ‎colegii mei de celulă
‎dacă evită să se implice ‎în violențele organizate de Număr.
‎Deja simt diferența ‎față de zona de maximă securitate.
‎Spre deosebire de noua unitate ‎de maximă securitate de unde am venit,
‎cea de securitate medie pare ‎să nu fi fost renovată de zeci de ani.
‎Cea maximă e bine întreținută.
‎Acesta e uzată.
‎Și încearcă să facă ce pot cu ceea ce au.
‎Dar atmosfera e cu totul diferită.
‎Comparat cu a sta închis
‎timp de 23 de ore și jumătate pe zi ‎în K-3,
‎aici, deținuții se pot mișca după plac ‎în interiorul închisorii majoritatea zile.
‎E ca un cinema improvizat.
‎În timp ce așteptam să merg la muncă, ‎m-a confruntat un deținut.
‎O să te întreb, cine ești? Ce cauți aici?
‎De ce mă întrebi?
‎- Treaba mea e să aflu cine ești. ‎- Bine.
‎Ca să le spun celorlalți cine ești.
‎- Bine. ‎- Înțelegi?
‎Eu sunt un 27, iar el e 28-ul meu. ‎E prietenul meu.
‎Bine.
‎Pentru azi, o să te lăsăm. ‎În regulă? Mai venim noi pe la tine.
‎- Bine? ‎- Bine.
‎Am observat că până și aici, ‎la securitate medie,
‎în momentul în care stau oriunde
‎și mă relaxez, sunt abordat.
‎De câteva ori, m-am simțit incomod
‎pentru că mă uit la fața unuia, ‎se uită la mine,
‎și prima lui întrebare e: ‎„De unde ești? Ce cauți aici?”
‎Așadar, deși locul ăsta e diferit ‎și atmosferă e mai puțin tensionată,
‎nu lipsește ideologia, cultura ‎și comportamentul Numerelor.
‎Bărbații sunt transferați aici ‎de la maximă securitate
‎doar după ce au demonstrat ‎că sunt dispuși să respecte regimul.
‎Dintre ei, 85% merg la muncă,
‎cei de la securitate medie ‎hrănesc întreaga închisoare
‎folosind cele 6.000 de hectare ‎de teren agricol pe care voi munci azi.
‎- Acolo e închisoarea maximă. ‎- Da, am fost acolo.
‎Zilnic, în drum spre lucru, ‎trec pe lângă unitatea maximă,
‎ceea ce le reamintește ‎ce au dobândit prin bună purtare.
‎- Am stat acolo trei ani și șase luni. ‎- Da?
‎Din cei 14 ani de aici.
‎- E greu, nu? ‎- Acolo înăuntru e greu, da.
‎E un peisaj frumos.
‎Dacă ai stat câțiva ani închis,
‎după care câștigi dreptul
‎să mergi la securitate medie…
‎Indiferent de gălăgie ‎și oricât te-ar zgudui,
‎te simți privilegiat.
‎Asta e ceea ce cultivă.
‎Grămezi peste grămezi de morcovi.
‎- Dle! ‎- Da, dle?
‎Aici rupem morcovii!
‎- Se rupe morcovul? ‎- Da.
‎Voi îi recoltați, ei îi rup?
‎Care treabă e mai ușoară?
‎Ușoară? Niciuna nu e ușoară.
‎Bine. Bun răspuns.
‎- Niciuna nu e. ‎- Bun răspuns.
‎- Da. ‎- Vin cu tine. Pot?
‎Senador, tâlharul condamnat, ‎a primit permisiunea
‎să lucreze pe câmpurile de morcovi ‎acum șapte luni.
‎Deci ce trebuie să fac? Să…
‎- Să rupi partea aia. ‎- Așa?
‎Câte lăzi trebuie să umplem?
‎Parcă au spus că azi le trebuie o sută.
‎O sută de lăzi din acestea?
‎Ce sentință ai în momentul de față?
‎Cât timp vei sta la închisoare?
‎Cinci ani, pentru jaf.
‎- Cinci ani pentru jaf. ‎- Curând voi fi eliberat.
‎Deci ești către sfârșitul sentinței.
‎De fapt, m-am săturat de viața asta, ‎înțelegi?
‎Am mai fost închis
‎și am mai încercat să mă schimb, dar…
‎Mi-a fost prea greu. ‎Dar acum, chiar voi face o schimbare.
‎De ce crezi că chiar te-ai schimbat ‎de data asta, și nu doar spui asta?
‎Că l-am acceptat ‎pe Domnul Iisus Hristos ca Mântuitor.
‎Că-mi voi câștiga cinstit traiul ‎în libertate.
‎Vor angaja oameni ca tine afară?
‎De cele mai multe ori e foarte greu ‎să fii acceptat de către ceilalți,
‎mai ales când ai ‎însemnele și tatuajele astea pe piele…
‎Ce însemne?
‎Văd. Ai tatuat: ‎„Fiul salută Douăzeci și Șase.”
‎- Da. ‎- Bine.
‎„Mă urăsc pentru mândria mea” și restul.
‎Am auzit că poate fi îndepărtat la spital ‎și că pot face pielea ca înainte.
‎Da. Ai face asta?
‎Da. Voi face cerere să mi se facă.
‎Ai vrea s-o faci, ‎dar nu știi dacă vei putea?
‎Nu știu dacă voi putea s-o fac, ‎dar voi verifica.
‎Nu mai sunt sclav. ‎Sunt un copil al Domnului.
‎În banda închisorii mă consideră
‎un frate de-al lor, dar le spun ‎că nu mai sunt unul dintre ei.
‎Senador e prima persoană pe care o cunosc ‎care vrea să părăsească banda.
‎Poți să pleci?
‎Poți să nu mai fii un membru al bandei ‎dacă îți dorești asta?
‎Nu sunt dispus ‎să vorbesc despre asta acum.
‎- Ai înțeles? ‎- Bine.
‎Îmi irosesc viața.
‎Vreau să am o viață bună cândva.
‎Și doar tu ți-o poți obține, ‎nimeni altcineva.
‎Mă întreb dacă banda Numerelor ‎îl va lăsa pe Senador să plece,
‎și ce fel de viață va avea ‎odată ce se va întoarce în Cape Flats.
‎ZIUA A PATRA
‎A doua zi, la securitate medie,
‎mi se cere să ajut ‎un coleg deținut la sarcinile zilnice.
‎Bradley!
‎Unde e Bradley?
‎- Bună! El e Raphael. ‎- Ce e?
‎- Îmi pare bine. ‎- Asemenea.
‎Te va ajuta la sarcinile zilnice ‎din curte.
‎Bine.
‎Așa purtăm uniforma. Ai îmbrăcat-o corect.
‎Arăți ca un deținut care tocmai a intrat.
‎Toată lumea îmi face asta. Cred că e…
‎Aveți celule personale sau la comun?
‎Împărțim o celulă mare.
‎Bradley e la securitate medie ‎de șapte luni.
‎Întocmai ca mine, e un ‎frans, ‎cineva care nu ține de o bandă.
‎Patruzeci și opt în total.
‎- Patruzeci și opt? ‎- Da.
‎- Bine. ‎- Ăsta e patul meu.
‎- Uau! Câte 48 în fiecare celulă? ‎- Da.
‎Eu crezusem ‎că unitatea maximă era înghesuită.
‎Măcar Bradley își petrece ‎majoritatea zilei afară,
‎chemând deținuții la întâlniri ‎cu autoritățile și consilierii.
‎Astea sunt listele. Le primesc zilnic.
‎Pentru psiholog, asistent social, ‎comisia de eliberare condiționată.
‎Poți să pronunți numele acela?
‎- Cum se pronunță numele acela? ‎- Ampendulo Yakelo?
‎Ampulo Yakelo!
‎Ampendulo Yakelo.
‎- Începi să ai accent sud-african. ‎- Vine.
‎Ampendulo Yakelo? E aici?
‎Ampendulo Yakelo!
‎E afară. Bine. Mulțumesc!
‎De obicei, strig ca un nebun.
‎Ampendulo Yakelo!
‎- Da? ‎- Ești pe lista pentru asistentul social
‎mâine, conform dlui Moore. ‎Nu uita de programarea de dimineață!
‎- Bine? ‎- Mulțumesc, dle Yakelo.
‎Bradley iese în evidență imediat.
‎Dar se pare că a găsit ‎o cale să-și facă treaba
‎fără să fie hărțuit de bande.
‎Provin dintr-un mediu diferit, ‎din clasa de mijloc, chiar de sus…
‎- Bine. ‎- …nu…
‎Nu sunt în banda Numerelor, ‎iar faptul că am pielea albă, etc.,
‎mi-a făcut viața dificilă.
‎Privind retrospectiv, ‎a fost nevoie de mulți…
‎bani. Fără doar și poate, bani.
‎- Serios? A trebuit să cumperi… ‎- Da. Clar.
‎Spus simplu, ‎a trebuit să plătesc pentru protecție.
‎Dar cum ai reușit să rezolvi problema ‎de a avea mai mulți oameni
‎care vor ceea ce tu poți să oferi?
‎E o rutină simplă.
‎Te duci la magazin o dată pe lună ‎și cumperi
‎două pachete de tutun, ‎două de cafea, două de zahăr…
‎- Atât. ‎- Bine.
‎- Deci iei câte două din toate. ‎- Da.
‎- Și a funcționat? ‎- Da.
‎Sunt în viață, da.
‎Și n-am fost forțat… ‎n-am fost molestat și așa mai departe.
‎N-ai fost bătut niciodată. ‎Ai putut să plătești ca să scapi.
‎Da. Am plătit.
‎Pentru a supraviețui în aceste închisori ‎și a evita violența,
‎deținuții ‎frans‎ precum Bradley ‎aleg să facă înțelegeri.
‎A reușit să evite să intre ‎într-o Bandă a Numerelor
‎pentru că a putut plăti ca să nu fie bătut
‎sau hărțuit, ‎și ca să nu-i fie luate lucrurile.
‎ZIUA A CINCEA
‎Azi m-am întors la maximă securitate.
‎Vreau să vorbesc cu Curtis,
‎care mi-a arătat o fațadă dură ‎cât am locuit alături de el.
‎Dar e ceva în comportamentul lui
‎care mă face să mă gândesc că rangul său
‎îl apasă greu.
‎Ești din Cape Flats?
‎Am crescut în Cape Flats.
‎Ai primit o sentință foarte lungă.
‎- Douăzeci și cinci de ani. ‎- Pentru ce te-au condamnat?
‎Am fost acuzat de omor
‎și jaf cu circumstanțe agravante.
‎Am observat un lucru, dacă nu te superi.
‎Văd ceva în expresia ta facială
‎care seamănă mult cu îngrijorarea…
‎datorită rangului tău în bandă.
‎Din cauza ‎responsabilității pe care o porți.
‎De exemplu, dacă doi băieți din bandă ‎se iau la harță,
‎unul îl lovește pe altul, ‎și îi sângerează nasul.
‎Trebuie să iei o decizie.
‎Iei parte la luare deciziilor, nu? ‎Ca urmare a rangului tău.
‎Iar decizia trebuie să fie ‎să se verse sângele unui gardian.
‎Așa e.
‎Să fiu sincer, ‎există deja o asemenea situație.
‎Când am venit aici, acum cinci ani,
‎un deținut a luat un lacăt ‎cu care a bătut un gardian
‎în secția în care dormeam.
‎Membrul bandei 28 care a inițiat ‎acest atac brutal
‎a murit ulterior ca urmare ‎a rănilor suferite în timpul incidentului.
‎Deocamdată, n-a existat nicio răzbunare ‎de la cei din 28 din această închisoare.
‎Cineva din 28 a fost omorât în bătaie.
‎Din păcate, regulile bandei mele cer
‎să moară și unul dintre gardieni.
‎Cine va face asta?
‎Asta e acum responsabilitatea mea, ‎pentru că eram prezent acolo.
‎E ceva care atârnă greu
‎asupra membrilor bandei 28 ‎din închisoarea asta.
‎E de neconceput.
‎Dacă Curtis se implică ‎într-o crimă din răzbunare,
‎probabil își va petrece ‎restul vieții în închisoare.
‎Și dacă nu faci ceva, atunci…
‎Dat fiind că nu am făcut nimic…
‎eu voi fi cel pedepsit.
‎De banda ta?
‎De banda mea.
‎Vor vărsa sângele meu.
‎Dacă se va ajunge la asta, ‎va trebui să iau o decizie,
‎- …una de o fracțiune de secundă. ‎- Bine.
‎- Dacă s-o fac sau nu.
‎Îmi fac griji pentru Curtis.
‎E cu spatele la zid ‎datorită obligației sale față de 28.
‎A ajuns la nivelul dorit.
‎Dar trebuie să plătească un preț.
‎În clipa de față, în cazul lui, ‎prețul acela e sângele unui gardian.
‎ZIUA A ȘASEA
‎Azi vreau să înțeleg ‎cum e viața gardienilor,
‎care sunt încontinuu în pericol ‎să fie atacați de bande.
‎De când lucrezi în acestă instituție?
‎La maximă securitate de patru ani.
‎Și ce anume faci? Care e rolul tău?
‎Sunt membru ESU, ‎Echipa de Sprijin de Urgență.
‎Suntem indivizi specializați ‎care vin pentru operațiuni de căutare,
‎controlul revoltelor, ‎extrageri din celule și alte asemenea.
‎Gerber trebuie să se ocupe zilnic ‎de bande.
‎Care e cea mai mare provocare ‎din această închisoare?
‎Cea mai mare provocare ‎cu care ne confruntăm
‎e interacțiunea cu infractorii ‎din bandele Numerelor închiși aici.
‎Zi de zi și clipă de clipă ‎riscăm să fim supuși la violențe.
‎Nu știm când se va întâmpla.
‎Una dintre amenințări este ca urmare ‎a incidentului grav de acum cinci-șase ani
‎în care a murit un deținut. A fost ‎un conflict între deținuți și gardieni.
‎Ce anume știi despre asta?
‎Unii dintre membrii bandei implicate ‎în acea zi sunt încă aici în închisoare.
‎Ideea lor de a repara situația ‎e să verse sângele unuia dintre gardieni.
‎Ne păzim zi de zi de asta.
‎Pentru că nu știi ‎când se poate întâmpla ceva.
‎Cum e să fii sub amenințarea aia?
‎Încerci doar să-ți faci treaba zi de zi,
‎fără să te gândești prea mult la asta. ‎Altfel,
‎asta te va roade, ‎și vei suferi o cădere psihică
‎în viitor.
‎Ce se poate face pentru a destrăma
‎această ierarhie și tot ceea ce reprezintă ‎Bandele Numerelor?
‎Ca să fiu sincer, nu cred ‎că vom reuși vreodată să-i destrămăm.
‎Dar ce putem să facem, ‎și chiar facem în clipa de față,
‎e să implementăm ‎un sistem de gestionare al bandelor,
‎separându-i pe cei care iau decizii.
‎Dacă ei decid să verse sângele
‎unui gardian al închisorii,
‎aceștia o pot pune în practică ‎înainte ca noi măcar să aflăm.
‎Cel puțin, deocamdată,
‎se pare că problema ‎cu membrii activi ai Bandelor e gestionată
‎prin izolarea acestora în grupuri mici,
‎ca să nu poată să conspire prea ușor.
‎IZOLARE
‎Dar unii membrii ai Bandei ‎sunt atât de periculoși,
‎încât nici această închisoare ‎nu-i poate găzdui.
‎Ei sunt ținuți în izolare la închisoarea ‎de super maximă securitate Ebongweni.
‎cea mai bine păzită închisoare ‎din Africa de Sud.
‎Am venit ca să-l cunosc pe George Thomas.
‎În calitate de lider al Bandei 28,
‎a fost găsit vinovat ‎de multiple infracțiuni
‎și de șapte omucideri.
‎Unele dintre victime ‎urmau să depună mărturie împotriva lui.
‎Acesta a fost găsit vinovat ‎de organizarea asasinatelor
‎din închisoare, ‎prin intermediul cunoscuților din bandă.
‎Acum execută sentințe pe mai multe vieți ‎în această cameră din beton
‎menită să-i reducă influența ‎asupra bandei Numerelor.
‎Ia loc lângă mine!
‎Bine.
‎Am citit și mi s-au spus multe lucruri ‎despre George Thomas.
‎N-am fost un înger.
‎Nu.
‎Când ai început să devii un infractor?
‎Am fost un copil ca toți ceilalți.
‎Apoi am început să am de-a face ‎cu bandele.
‎Erau și alte bande acolo.
‎Au…
‎două case în care fac contrabandă.
‎Într-o seară, ne-am dus ‎la una dintre case.
‎Cred că aveam asupra noastră ‎o armă de asalt Remington R4,
‎trei Z-88-uri de nouă milimetri ‎și o grenadă, și i-am atacat.
‎Apoi i-am împușcat pe câțiva dintre ei.
‎- I-ați ucis? ‎- Am împușcat nouă oameni.
‎- Fatal? ‎- Nouă.
‎Nu știu câți au murit acolo, ‎dar noi am împușcat nouă.
‎George a fost închis repetat ‎de-a lungul întregii vieți.
‎Povestește-mi despre tatuajele tale, ‎de ce ți-ai tatuat fața, gâtul și corpul.
‎Când am ajuns la închisoare, ‎în anii apartheidului,
‎ne-am pomenit cu foarte mult timp mort.
‎Atunci am început să ne tatuăm reciproc.
‎Tatuajele lui George spun ‎povestea întunecată
‎a avansării lui în rândul Numărului.
‎Deci ai luat foarte în serios ‎rangul din Număr.
‎Atunci eram inspector. ‎Nu există un rang mai mare.
‎Cred că în 1994 și 1995, ‎am înjunghiat 27 de gardieni.
‎Douăzeci și șapte?
‎Douăzeci și șapte ‎care erau la Brandvlei pe atunci.
‎- De ce? ‎- Datorită circumstanțelor din închisoare.
‎Nu ne-au ascultat plângerile.
‎În plus, banda Numărul 28
‎era doar o organizație
‎care s-a născut ‎din sistemul din anii apartheidului.
‎Dar acum, majoritatea gardienilor ‎se află exact în situația ta.
‎Au suferit la fel ca tine.
‎- Au trecut prin apartheid. ‎- De acord. De aceea zic asta.
‎Nu sunt de acord cu ce se întâmplă acum.
‎Pentru că, acum că avem democrație, ‎putem vorbi liber.
‎Ești în acest mormânt de beton.
‎În calitate de general al Bandei 28,
‎ce influență mai ai din acest…
‎mormânt?
‎Înăuntru sau afară?
‎În ambele.
‎Păstrez legătura cu mulți prieteni.
‎Dar ceea ce fac acum în principal e ‎să încerc să-i încurajez
‎să se distanțeze de vechile căi.
‎Chiar și George Thomas, cel mai fruntaș ‎membru al bandei din câți am întâlnit
‎pare să respingă ‎codul de violență al bandei Numerelor.
‎A recunoscut…
‎că a putut și poate, dacă vrea, ‎să influențeze
‎oamenii din afara închisorii.
‎El spune că mesajul transmis din interior ‎e unul pozitiv acum.
‎Cred că marea întrebare ‎e dacă s-a schimbat,
‎sau dacă a rămas…
‎tot un om periculos ‎cu foarte multă influență?
‎ZIUA A ȘAPTEA
‎Vreau să-l întreb pe guvernator ‎dacă închisoarea poate schimba în bine
‎viețile bărbaților
‎când atât de mulți dintre ei ‎sunt controlați de Banda Numerelor.
‎Numerele au un sistem propriu ‎după care acționează,
‎care e diferit de regimul ‎pe care încerci să-l impui aici.
‎Asta îngreunează reabilitarea deținuților?
‎Da. Dar în prezent, în Africa de Sud,
‎problemele sunt ‎sistemul social-economic și sărăcia.
‎Nu e de lucru afară.
‎De exemplu, se vor duce la gangsteri
‎pentru că trebuie să pună mâncare pe masă.
‎Unii infractori, în special gangsterii,
‎sunt cei care sunt săraci lipiți.
‎Nu au nimic.
‎Această închisoare e o instituție nouă.
‎Prin ce diferă față de cea de dinainte?
‎În trecut nu se lucra deloc ‎la reabilitare.
‎- Bine. ‎- Demult…
‎doar scoteam și băgam deținuții în celule.
‎Sunt multe schimbări în sistemul actual ‎al serviciilor din închisoare.
‎Tranziționăm de la o latură punitivă, ‎la una axată pe reabilitare.
‎Unii se vor schimba. ‎Nu sunt interesați să fie gangsteri.
‎Apoi le dăm drumul.
‎Încercăm să-i luăm de mână ‎și să-i reabilităm,
‎să-i susținem ca să iasă și să devină ‎cetățeni care să respecte legea.
‎Am ajuns la sfârșitul timpului petrecut ‎în închisoarea Brandvlei.
‎Cultura bandelor e ceva inevitabil ‎într-o închisoare din Africa de Sud.
‎Numărul ajută la păstrarea păcii ‎între bandele rivale din închisoare,
‎dar îngreunează ‎procesul de reabilitare al deținuților.
‎Eradicarea sistemului ‎e o sarcină imposibilă.
‎Odată marcați ca membri ai 26, 27 sau 28,
‎bărbații vor trăi cu acest stigmat ‎pentru tot restul vieții.
‎Subtitrarea: Oana-Meda Pop