EN NETFLIX-SERIE
Nikosia sentralfengsel i republikken Kypros.
Det hadde et stygt rykte på seg for å…
-Kom igjen, karer. -…ha brutale vakter.
Ja. De ville bare knekke deg.
Juling eller isolat for bagateller. I to uker trodde jeg jeg skulle dø.
Ble fanger banket opp?
Hver eneste dag.
Men nå har en ny, karismatisk direktør tatt over…
Vi elsker deg, Anna!
…og hun hevder å ha forvandlet dette kontroversielle fengselet.
Dere gjør meg til en bedre person.
Hva er det som foregår?
Jeg skal tilbringe en uke innelåst i et fengsel
helt ulikt noe jeg har vært i før…
-Hva er det de synger? -"Anna, fengselsdronningen" synger de her.
…for å se om den radikale nye tilnærmingen til rehabilitering virkelig fungerer.
Du er hjernevasket.
Jeg føler meg som et familiemedlem.
Men dette er ikke min første gang bak murene.
Jeg heter Raphael Rowe.
Jeg ble domfelt i Storbritannia for et drap jeg ikke begikk,
og dømt til livstid uten prøveløslatelse.
Det tok meg 12 lange år å renvaske meg selv.
Nå reiser jeg verden rundt for å finne ut hvordan livet egentlig er
i verdens hardeste fengsler.
Nikosia, hovedstaden i republikken Kypros.
Denne middelhavsøya ligger nær Nord-Afrika og Midtøsten.
DAG 1
Jeg er i håndjern og sitter bak i en fengselstransport
på vei til Kypros' sentralfengsel,
et fengsel som hadde rykte på seg for å være et av de mest brutale i Europa.
Et sted der de nektet å slippe inspektører inn i fengselet,
på grunn av det som foregikk der.
I årene før den nye ledelsen tok over,
kom det mange rapporter om at vakter banket opp fanger alvorlig,
og anklager om at vakter tillot at yngre innsatte ble voldtatt av eldre.
I én tragisk periode tok seks fanger selvmord på under ett år.
Det sies at direktøren har kommet og reformert stedet.
Fangene blir ikke lenger brutalt banket opp.
Jeg skal finne ut hvor sant det er.
Den nye direktøren har hatt ansvaret siden slutten av 2014,
men mange av de 350 vaktene jobbet her under den forrige ledelsen.
-Hva heter du? -Raphael.
Vi må sjekke deg med hunden. Ok?
Vær så snill å følge meg. Gå gjennom fra buen. Kom hit.
Følg meg til ransakingen.
Åpne munnen.
Hvor lenge har dere vært vakter her i fengselet?
-Jeg har vært her de siste 17 årene, og… -Jeg de siste 28.
Det pleide å ha et brutalt regime der fanger ofte fikk juling.
Dere var her da det ryktet gikk.
Tidligere respekterte vi ikke folk, og det forekom vold i fengselet.
Og hvorfor var det sånn tidligere?
Jeg tror, sir, dette ikke er tidspunktet for å forklare deg dette.
Du vil se det selv.
Ok, kom igjen.
Før nye innsatte blir ført til cellen sin, gjennomgår alle et dybdeintervju.
Vær så snill og sitt. Hallo, jeg heter Nikki.
Jeg vil ønske deg velkommen hit. Jeg skal først gjennomføre et intervju.
Har du noen yrkesferdigheter?
-Jeg er journalist. -Bruker du dop eller andre substanser?
Nei.
-Har du talent i noe? Noen hobbyer? -Sport.
Vi har mange sportsaktiviteter.
-Gjør du denne prosessen med alle fanger? -Med alle, ja.
Hva håper du å finne ut om fangen?
Alt som kan hjelpe eller veilede oss med tanke på dine behov.
Ferdighetene blir behandlet, så du får en jobb senere.
Og er du vanlig vakt, psykolog eller sosialarbeider?
Jeg er bare fengselsbetjent, men er opplært til dette,
og jeg har en grad i jus og kriminologi.
Bli med meg.
Jeg får en stor forsyning av toalettsaker med merkenavn.
Sjampo, balsam, tannkrem, tannbørste, barberhøvler.
Ok. Alt du trenger.
-Får alle fangene disse? -Ja, selvsagt.
Og friskt nytt sengetøy.
Hele denne prosessen har vippet meg litt av pinnen.
Telefonkioskene er åpne fra 08:00 til 20:30, ok?
-Da kan jeg ringe når som helst? -Ja, når som helst, så mange anrop du vil.
For min regning eller fengselets regning?
Jeg kan gi deg et telekort hvis du vil. Ok, jeg gir deg bare et nå.
Dette er helsprøtt.
Er det noe du vil spørre om? Noe du vil diskutere?
Nei, men tusen takk.
Det høres ut som dette stedet er veldig annerledes
fra det jeg forventet da jeg kom inn porten.
Ignorerer jeg de seksmeters betongveggene og kilometrene med piggtråd,
begynner jeg nesten å føle meg velkommen her.
Så ser jeg noe jeg vanligvis finner i hotellobbyer.
Et musikkspillende vannfontenepiano.
Hva er hensikten med det inni et høysikkerhetsfengsel?
Å få folkene her til å føle seg bedre.
-Spilles dette hele dagen? -Ja. Det var en innsatt sin idé.
Jeg har blitt veldig humant registrert. Blitt veldig humant snakket til.
Jeg har fått godsaker til å ha på cella. Jeg hører på en musikkspillende fontene.
Til fengsel å være blir dette interessant.
Fengselet har totalt 800 innsatte fordelt på 17 fløyer.
Jeg skal møte min nye cellekamerat i fløy 2A, som har rundt 100 fanger.
-Hei, Phaethon. -Hallo.
-Dette er Raph.
-Her er Phaethon, din romkamerat. -Hyggelig.
-Her er cella. -Phaethon hjelper.
Ok.
Dette er Phaethon. Han har tatt to runder her.
Den første var for væpnet ran,
og nå soner han åtte år for bedrag.
-Ok, jeg er inne i cellen nå. Den er vår. -Ja. Du er ikke på Hilton.
-Nei. -Du er i fengsel,
men du er på et sted der mulighetene i livet ditt teller.
Jeg ble litt desorientert av hele registreringen.
Måten vaktene ønsket meg velkommen på avvæpnet meg.
Du kommer inn i fengselet som dette.
Og så ser jeg musikkfontenen og sånt.
Det får meg til å klø meg i hodet og tenke…
-"Hva foregår her?" -Slik fungerer det her.
Direktørens filosofi,
kulturen og endringene hun har innført de siste årene,
for jeg var her… Det er min andre gang i fengsel.
Hva var din første fengselsstraff? Når var det?
April 2008 til slutten av 2011.
De sa at i den perioden ble mange fanger banket opp av betjentene. Stemmer det?
Det er sant,
og jeg er ikke glad for å si det, for staben var mer eller mindre den samme.
Mindre vann, mindre mat, mer straff.
De ville bare knekke deg.
Jeg så en henge på rommet mitt.
-Så du noen henge? -Jeg så ham henge. En perser.
Han sonte fem og et halvt år. Han ble gal, og vi fant ham slik om morgenen.
-Hengende. -Hengende.
-Tok selvmord. -Akkurat som to rom bort.
-En av de seks som tok selvmord. -En av dem, ja. Forferdelig.
Interessant å møte min cellekamerat.
Virker som en veldig grei kar, og han har tatt meg veldig godt i mot.
Han er en fyr som var her da stedet var brutalt.
Men det som er så interessant er at fengselsvaktene
som pleide å banke opp fanger, fortsatt er her,
og han er ansikt til ansikt med de vaktene
som pleide å banke ham og behandle ham som dritt.
Hvordan de går overens nå blir veldig interessant,
for jeg kunne aldri tilgi en fengselsvakt som har dengt meg til faens
fordi han kunne, fordi jeg var sårbar. Det skjedde meg mange ganger.
Men du glemmer ikke, for sånne ting etterlater fysiske og mentale arr.
DAG 2
Innsatte her løslates fra cellene kl. 06:00,
og slippes ut av blokkene sine kl. 07:00.
De har fri ferdsel på området fram til kl. 17:00.
Jeg prøver å få inn i hodet hvordan dette stedet egentlig er.
Ingen av fangene har uniform på seg.
Når du registreres, får du ofte uniform. Din identitet ville stått igjen i porten,
men her har fangene egne klær, så de kan
til en viss grad beholde sin egen identitet.
Og det er et bevisst design for å menneskeliggjøre.
Det er ikke at jeg underslår at det er veldig farlige menn her,
så vel som småtyver, rusmisbrukere.
Stedet er fullt av alle slags forbrytere, og det er ennå et høysikkerhetsfengsel.
Siden de innsatte får lov til å være mye utendørs,
ventet jeg å se flere folk ute, men hører at dette er en spesiell ettermiddag.
Hva er det som skjer her i dag?
Her i dag har vi bingo.
Dette er femte gangen.
-Vanligvis… -Bingo?
Bingo! Det er bingo, tro det eller ei.
Det er for oss og damene som også er i fengsel.
-Å? Ok. -De får være med. Gå bare.
73…
73.
75. Vi har en vinner.
Så alle disse er kvinnelige fanger?
-Ja. -Hvor bor de, da?
Det er en annen blokk, kalt blokk 3, og damene er der inne.
Holder de kvinnene atskilt fra karene?
Hundre prosent.
Så i dag er en privilegert dag. Du får se kvinnene.
Tro meg, noen ganger mer for dem.
Tror jeg.
23
Jeg forventet ikke å se kvinner i hallen da jeg kom inn.
La meg sjekke nummeret mitt i tilfelle jeg vinner.
Men jeg spiller i fengselet. Her vinner de madrasser, sengetøy, søtsaker og mere.
Inkludert en flatskjerm-tv.
Men jeg har aldri sett noe slikt før.
Jeg blir fortalt at den nyankomne er fengselsdirektøren,
Anna Aristotelous.
Det er første gang jeg ser henne.
Hun har hatt ansvaret de siste åtte årene,
og hun har tydeligvis gjort sterkt inntrykk på de innsatte.
Ganske merkelig mottakelse. Hvorfor elsker de henne så høyt?
Fordi de…
Fordi hun hjelper dem så mye.
De kommer hit fra Kongo, har ikke noe å spise på utsiden.
De kommer hit, får mat, frokost, middag,
alt, trening, klær, sko.
Syngingen kommer for det meste fra ulovlige migranter
som er i varetekt for å komme inn i Kypros uten papirer.
Jeg har bare aldri sett noen vise en fengselsdirektør takknemlighet før.
Vi elsker deg, Anna! Vi elsker deg, Anna!
Vi elsker deg, Anna!
Dere er alle i hjertet mitt.
Jeg ønsker dere velkommen til dagens arrangement.
Og først og fremst vil jeg takke dere for deres moral og karakter,
og alle gangene dere beveger meg med deres handlinger.
Tror du det er helt genuint? De reagerer fordi de…
Det er 100 % genuint.
Hundre prosent.
Jeg har sett dem oppføre seg slik 100 ganger.
Hva med kypriotene? Reagerer de på samme måte?
Vi skal si hei, reise oss og håndhilse. For vi vet hvordan hun er, veldig åpen.
Dere gjør meg til et bedre menneske.
Først trodde jeg, da hun kom inn og jubelen braket løs fra alle
og vi fikk denne spontanfeiringen, at dette var spill.
Du vet, er dette bare teater?
Det er så surrealistisk at det er bisart.
Jeg gleder meg til å møte henne.
Direktørens regime virker svært uformelt, men jeg har ennå ikke sett
om den avslappede tilnærmingen fungerer med de groveste lovbryterne.
Takk.
Maten er god her, ikke sant? Dette er…
Da maten ikke var ok, eller det var for lite,
handlet 90 % av volden om mat.
Og de sier en sulten mann er en sint mann.
-Det er sant. -Det er sant, ja?
-Hva synes du om maten? -Den er god.
Fyren ved siden av meg er Lovepreet, fra India.
Han kom til Kypros for å jobbe på en gård,
men han havnet i en gatekamp som endte med døden.
Jeg snudde meg vekk fordi de angrep. Snudde meg og angrep!
Og hva hadde du i hånden?
Kniven til fyren.
Kniven. Døde mannen?
-Ja. Han døde. -Han døde.
Ble du tiltalt for uoverlagt eller overlagt drap?
Overlagt.
Og hvilken fengselsstraff fikk du?
Det ble en livstidsdom.
-En livstidsdom? -Ja.
Hvordan føles det?
Tidligere tenkte jeg livet mitt var over. Nå føler jeg meg bra.
Fordi det er mange muligheter på innsiden.
Det er ikke mange jeg møter som sier: "Fengsel er bra."
Du vil ikke være her, men…
Det er ikke et fengsel. Det er et rehabiliteringssenter.
Fordi det forandrer meg så mye.
Hva med forholdet mellom fangene og fengselspersonalet?
Nå føler jeg meg som et familiemedlem.
Fengselet.
Lovepreet, en domfelt morder,
lever i det samme avslappede regimet som innsatte generelt.
Og tidvis under mitt korte opphold her
har det vært lett å glemme at jeg overhodet er i et høysikkerhetsfengsel.
Da jeg satt i bingohallen og hørte på gutta og jentene som jublet
og spilte bingo, så jeg på noen av ansiktene og tenkte:
"Du skal gå herfra, men ikke hjem til familien.
Du skal ikke ut og ta en øl. Du skal til en celle."
Uansett hvor bra alt er, er du fortsatt i fengsel. Dette er den tunge tiden.
DAG 3
-Hvordan går det? Alt vel? -Ja.
-Konstantinos. Raphael. -Ja.
-Ja. Og det er Konstantinos. -Ja.
-Du er kokken, ikke sant? -Ja.
Konstantinos bor i blokken min.
Han soner 12 år,
og han begynner snart å synge fengselsdirektørens pris.
Vi er velsignet med denne kvinnen. Ellers hadde vi sittet her… Jeg vet ikke.
Kommer hun ofte ut hit for å møte fanger? Hele tiden?
Hele tiden.
Jeg satt i 12 år i noen ganske tøffe britiske fengsler,
der direktøren var autoritær og hatet av de innsatte.
Fikk du noen gang treffe direktøren i Storbritannia?
Bare da jeg skulle straffes.
Vi kan si hva som helst til henne.
-Kan du snakke med henne når som helst? -Ja.
Hallo.
Hei, Raphael. Alt vel? God dag. Jeg er direktøren, Anna.
Ja, jeg har hørt mye om Anna.
-Har du kommet deg i orden og funnet roen? -Er det mulig i et fengsel?
Jeg vil at du skal være komfortabel. Jeg leste intervjuet ditt.
-Ok. -Ja.
-Jeg vet at du er interessert i sport. -Ok. Gjør du det for alle fangene?
-Selvsagt, ja. -Ok.
Vi vil at de skal føle seg lykkelige.
-Er det mulig i fengsel? -Det er veldig vanskelig.
Men i det minste legger vi forholdene til rette for å ligne dem på utsiden.
Vi har samme utdanningssystem som det frie samfunnet.
-Hvilke språk snakker du? -Engelsk, stort sett.
-Du kan gå på kurs i gresk eller russisk. -Ok.
Og hva forventer du til gjengjeld?
Hva vi forventer til gjengjeld. Veldig godt spørsmål.
Vi hjelper folk å utvikle seg, forandre seg, rehabiliteres
og integrere seg tilbake i samfunnet.
Er det obligatorisk å gå på seminarer eller finne en jobb?
Hva om jeg ikke innretter meg?
Vi har samtaler med deg for å finne ut hva problemet er.
Til slutt, tro meg, vil du delta i sportsaktivitetene. Og i skolegangen.
Du er litt skeptisk.
Det er helt vanlig, vet du.
Men greia er at jeg ikke er vant til et sånt miljø.
Min erfaring med fengsel er konfrontasjon, at direktøren og vaktene er uærlige,
bedrageriske, manipulerende og brutale.
I går, da jeg nøt bingoprivilegiet, snakket du lidenskapelig til gutta
og jentene der om å tro på seg selv. Det føltes litt politikkaktig.
Føltes som du kunne stått på en scene og talt til folk på utsiden.
-Jeg er ikke politiker. -Du er politiker.
Det er dette jeg føler.
Jeg liker det jeg gjør. Jeg gjør dette.
Og liker du det du gjør, gjør du det med lidenskap.
Dette er vårt fengsels virkelighet.
Og man tror på det. Dette er ekstremt… Tro meg, jeg ble overrasket.
Du er hjernevasket. Du er allerede hjernevasket.
Tro meg, hvordan er… Jeg lever under de samme forholdene som deg.
Jeg setter pris på at du bruker tiden din på å fortelle meg hva som skjer her.
Hyggelig å treffe deg òg.
-Takk. Ha det. -Ha det.
Ha det bra.
Før hun tok over fengselet,
var direktøren en advokat med strafferett og menneskerettigheter som spesialitet.
Da jobbet hun for Justisdepartementet
med å utarbeide fengselsreformer, før hun fikk sjansen
til å sette teoriene sine ut i praksis.
Jeg prøver fortsatt å finne ut hva stedet handler om.
Som at fangene alltid går i bresjen for direktøren.
Jubelen bryter ut når de ser henne.
De håndhilser på henne, som om hun er guddommelig.
Jeg vet ikke om det er genuint eller bare fordi de vil ha noe.
Hold deg på direktørens gode side, så får du mer enn de andre.
Det er fortsatt mye å finne ut.
Virker som det er en storsatsing på å få innsatte i utdanning her,
så jeg vil se om de faktisk møter opp og griper muligheten til å lære.
Undervisningen favner fra grunnleggende leseferdigheter til universitetsgrader.
Hallo.
Jeg prøver russisk for nybegynnere.
Hallo.
Hva betyr det?
Zdravstvuyte, det er "hallo".
Zdravstvuyte. Hvordan har du det?
Jeg har det bra, takk.
Han som hjelper meg er 27 år gamle Antonio.
Hvorfor lære russisk?
-Har du russere i familien? -Min mor.
Moren din er russisk.
Antonio, hvordan sier du dette?
-Bestemoren min er pensjonert. -Ja.
Å delta på sånne kurs blir ofte sett på som en unnskyldning for fangene
til å komme seg ut av cellen i noen timer, så de kommer hit og lar tiden gå.
Disse må ikke komme seg ut av cella, for de får gå ut,
så de har bevisst besluttet å møte opp. En kyniker kan si:
"Pøh! De gjør det bare for å innsmigre seg."
Men det er bare å se seg rundt og se hvor engasjerte de er.
Hvorfor er det…
Hvorfor.
…er det viktig…
…å lære russisk i et kypriotisk fengsel?
Det begynner å komme russere til Kypros for å begynne å jobbe her.
Så for oss er det veldig bra å lære russisk.
Mange vakre kvinner er russiske.
Nå vet jeg det, ikke sant? Nå… Ja, nå vet jeg det.
Nå ser vi.
Satsingen for å få innsatte på skole fungerer.
Syttifem prosent går på kurs.
Jeg finner ut at klassekameraten min Antonio er på samme fløy som meg,
og han kjenner dette fengselet godt.
Jeg vokste opp i fengsel. I fengsel, i narkotika, på institusjoner.
Jeg har vært i dette fengselet fra 2011 til nå.
Kun i 2017 var jeg ikke her.
-Greit. -Det er lykkeåret mitt.
-Lykkeåret ditt. -Lykkeåret.
Hvorfor er du alltid inn og ut? Hva er pådriveren din for kriminalitet?
Jeg brukte narkotika fra 15 års alder.
Jeg brukte heroin, kokain. Brukte alt mulig før.
Jeg har blitt domfelt for innbrudd,
for væpnet ran, for forfalskning og for tyveri.
Begår du forbrytelser for penger til heroin?
-Ja. -Er dommen du soner nå også for ran?
-Nå? Ja. -Ja.
-Hva slags ran? Bank? På gata? -Smykker.
Med våpen tar vi det vi tar, og så stikker vi.
Du var her i 2011, da det var et helt annet sted.
Da jeg kom inn, var jeg 16 år.
De satte meg i 2B. 2B er en blokk for menn, voksne menn.
Et 16 år gammelt barn med heroinabstinens.
Jeg ristet! De to ukene trodde jeg jeg skulle dø.
Du var her mens vaktene behandlet fangene veldig dårlig.
Juling eller isolat for bagateller. "Steng ham vekk."
På hele mitt liv har jeg brukket disse to ganger.
-Ribbeina. -Ja. To ganger.
Og begge gangene i fengselet, ikke av andre fanger.
Av betjentene.
Antonio sier han har vært rusfri i fengselet de siste to årene,
og han slipper ut om under tre måneder.
Hva tror du vil skje når du kommer deg ut?
Jeg tenker ikke på å være ute.
Og når tiden kommer, begynner jeg å tenke.
Jeg begynner å tenke og jeg…
…blir stresset.
For jeg vet ikke hva jeg vil finne utenfor.
Antonio er yrkesforbryter. Han har drevet med det siden han var 15, 16 år.
Han er en fyr som går ut og steller i stand forferdelse
med våpen han begår ran med.
Han kommer i fengsel. Har fått terapi og beseiret rusavhengigheten,
men i øyeblikket han går ut porten, uansett hvilken hjelp han fikk her,
har han vært ute av stand til å avbryte syklusen av forbrytelser og avhengighet.
En stor utfordring for menn som ham, og enda større for fengselet,
for de gjør det de gjør. De sender ham ut,
og han ender opp rett tilbake her.
DAG 4
Jeg har tilbrakt nok tid her til å vite hva denne lyden betyr.
Direktøren er i fløyen,
og jeg prøver fortsatt å finne ut om disse scenene er på ordentlig.
De fleste karene du ser her er asylsøkere.
-Å, de er asylsøkere. -De er asylsøkere.
Alle som ankommer Kypros ulovlig kan interneres i opptil et år.
Det er rundt 300 illegale migranter og asylsøkere i fengselet.
Hvorfor er de så glade for å se direktøren?
Jeg tror det er på grunn av behandlingen vi får.
Personlig kaller jeg det VIP-behandling.
Ja, vi er i fengsel, men hun behandler oss ikke som fanger.
Er du også asylsøker?
Jeg er asylsøker. Jeg er fra Kamerun.
Hva er det de synger? Hva sier de i sangen?
"Dronning Anna av fengselet."
-Dronning Anna av fengselet. -Ja.
Gjør hun det fordi hun bryr seg eller for å kontrollere?
For vet du at hun er god mot deg,
lager du ikke problemer for henne eller fengselet.
Nei, hun gjør det ikke for å kontrollere oss.
En som vil finne et bedre liv, er ikke en kriminell.
Dette er ganske utrolig, Anna.
Er det ikke?
Det er en utrolig følelse. Jeg blir veldig rørt.
Hvorfor? Hvorfor gjør de dette?
Disse menneskene burde ikke sitte i fengsel for ulovlig migrasjon.
Jeg synes de bør behandles som et administrativt tiltak.
Og ikke som en overtredelse med fengsel som straff.
Men du mener at loven bør endres?
Ja, det er jeg overbevist om.
Min plikt som menneske er å hjelpe dem.
Direktøren jobber ikke bare for disse innsatte inni fengselet.
Hun utfordrer også myndighetene til å endre loven som kriminaliserer
migranter og flyktninger.
Men jeg vil se hva direktøren gjør for å faktisk rehabilitere innsatte.
Lønnet arbeid er nøkkelen til stedets tilnærming til rehabilitering.
Fangene jobber som renholdere, kokker og gartnere,
i tillegg til mer håndverksmessige yrker.
De har verksteder for mye forskjellig her,
og jeg skal møte en fyr i et av dem for å finne ut hva han gjør her.
-Mario? Hei, jeg er Raphael. -Hei. Hyggelig.
Hva driver du med?
Her har vi bokbinderi.
Vi utfører 95 % av offentlig bokbinding.
-Innbinder du bøkene her til parlamentet? -Ja, til parlamentet, til politiet.
-Vil du se noen? -Javisst.
Mario er opprinnelig fra Libanon. Han er ni måneder inn i en 25-måneders soning.
-Du har ikke sont før? -Nei, første gang nå.
Hvordan klarer du deg?
Jeg var veldig nervøs før jeg kom hit.
Forventet du å få banka livskiten ut av deg?
Nettopp. Og noen har kontrollen, og du blir den minste…
Ja.
Hva fikk du 25 måneder for?
Jeg ble tatt med en pistol, litt ammunisjon og litt stoff.
-Stoff for salg eller egen bruk? -Egen bruk.
Ganske alvorlig førstegangsforbrytelse å bære våpen? Narkotika, litt for egen…
Vel, ikke altfor ille, men et skytevåpen er et drapsvåpen,
-så det er alvorlig, er det ikke? -Ja.
-Hvordan hjelper dette deg? -Det tar all min energi.
For jeg våkner opp og vet at jeg må komme hit, lære noe nytt.
Det hjelper virkelig. Du føler ikke egentlig at du er innelåst i fengsel.
Jeg brukte å ruse meg…
Å, nettopp. Ok.
…og dette miljøet hjelper virkelig.
Jeg har en familie, og jeg tenkte ikke slik jeg tenker mens jeg er her inne.
Jeg tenkte kanskje ikke at jeg ville miste familien min.
Mens når jeg er her, tenker jeg at jeg har mistet familien min.
Nå gleder jeg meg til å møte min datter. Når du mister noe, vet du hva det er verd.
Du forstår deg selv i fengsel, oppdager deg selv her.
For noen kan dette virke som en lettvint jobb for innsatte,
men det stimulerende miljøet her
hjelper åpenbart Mario med fokuset på rehabiliteringen.
Innsatte er begrenset til blokken sin fra kl. 17.00.
I mange fengsler tyr de nå til dop for å komme gjennom lange netter bak gitter.
Mitt eller ditt trekk?
-Mitt trekk. -Å, du tenker skikkelig.
Jeg vil finne ut om fanger med rusmisbruk bak seg
noen ganger blir fristet.
Hvis jeg bruker dop, får jeg tak i det her?
Du finner ikke heroin, ikke kokain, ikke gress her.
Alle fengsler har jo dop.
Du vil ikke finne det.
Vet ikke om jeg tror på det.
-Tror du det ikke, tror du det ikke. -Jeg sier ikke…
Du er overrasket.
-Det er jeg. -For første gang.
-Det er alltid en første gang. -Ja.
Jeg brukte heroin i 15 år. Hadde det vært her, hadde jeg funnet det.
Jeg skal være ærlig. Jeg prøvde å finne noe. Jeg spurte folk.
Jeg prøvde ni måneder, jeg fant ingenting.
Det er umulig. Helt umulig.
De sier dette er et stoffritt fengsel.
Jeg ble veldig overrasket over å høre det.
Det jeg vil si er at vanligvis i fengsel,
får man følelsen av at det er der. Kjenner en lukt.
Du føler at det er noe på gang,
selv om alle prøver å skjule det for deg, og det har ikke føltes sånn her.
Det snakkes mye om vakter som ikke er korrupte lenger,
mens de tidligere smuglet ting inn i fengselet, inkludert stoff.
Men nå er det utryddet.
Er dette virkelig verdens eneste stoffrie fengsel?
Hvis det er sant, er det imponerende. Hva er det som skjer her?
DAG 5
I løpet av min tid her
har det avslappede forholdet mellom fanger og vakter overrasket meg.
Men før dagens direktør tok over i 2014,
var fengselet notorisk for beskyldninger om vold mot innsatte.
Det var så ille her at fanger til og med begikk selvmord,
og mange av de samme vaktene jobber her fortsatt.
Noe av det første direktøren bestemte å endre på,
var mentaliteten til de ansatte.
Hun opprettet et nytt vaktakademi
og økte det årlige opplæringsbudsjettet fra bare 6 000 euro til 100 000.
Du skal vise Raph hvordan vi tar kontroll over fangene på en human måte.
Instruktør Alexandros leder programmet.
Hva er det første du gjør?
Det første skrittet er alltid å bare unngå kampen.
Om jeg kommer mot deg, skjeller deg ut: "Din faens ditt, din faens…"
-Vil ikke la deg gjøre noe. Jeg er sint. -Jeg prøver å roe deg ned.
Så prøver jeg med denne vekten å vise deg at jeg er større og sterkere.
-Nettopp. -Vi går sammen, sammen.
Langsomt, langsomt. Ro deg ned nå. Det er ikke din skyld.
-Vi to er helt ålreit, ok? -Ok.
-Det er over, ok? Går det bra? -Ok.
-Ja. -Kom igjen. La oss ta en kaffe.
Jeg vet ikke med kaffe, heller brandy eller rom.
Vaktene læres nå opp til å overmanne aggressive fanger
uten å skade dem.
Prøv å angripe meg.
Greit. Ok. Kom igjen, karer.
Prøv… Ok. Ja.
-Ok. -Slapp av.
Ja. Slapp av. Rolig.
Rolig.
-Ok? -Ok.
Men jeg vil…
-Jeg vil spørre deg om noe. -Ja.
-Føler du smerte nå? -Nei.
Det er poenget.
Det var interessant, for vanligvis når man holder noen fast, sier man:
"Ned på den faens bakken!"
Mens du sa: "Det er ikke mellom deg og meg,"
og du prøvde å pasifisere meg verbalt.
Det har ingenting med deg og meg å gjøre, ok? Jeg prøver å få deg til å tenke
at du må stoppe nå. Det er ingen grunn til å slåss.
Mange nye vakter har blitt ansatt og opplært med denne humane tilnærmingen,
men Panagiotis har jobbet her i nesten 30 år,
så han har erfaring fra tidligere regimer.
Ble fanger mishandlet, banket opp uten grunn?
Hver eneste dag.
Noen ble behandlet som slaver av vaktene.
Tanken var at er han i fengsel, må han straffes. Han må godta å få juling.
Dette førte til at fanger begikk selvmord. Selvmord var en naturlig konsekvens.
Hvordan endret de din tenkemåte og tilnærming til fangene?
Den nye direktøren kom inn og hun forteller deg ett ord.
Bare ett ord.
Menneske.
Hun innpodet i staben at de hadde med mennesker å gjøre,
ikke dyr.
Direktøren fikk meg til å gråte over en fange.
Om du for 28 år siden sa jeg ville gråte over en fange, ville jeg ikke trodd det.
Noen fanger som var her under det gamle regimet, er her ennå.
Finner du den dynamikken ganske vanskelig å navigere?
De gamle dagene er over. Nå behandler vi dem som mennesker.
Direktøren hevder at reformene endrer fangene til det bedre,
og at tilbakefallsgraden har gått ned enormt på hennes vakt.
Jeg hører innom Antonio, som har vært inn og ut av fengsel hele sitt voksne liv.
Hans forbrytelser er avhengighetsdrevne, og han mottar regelmessig rusrådgivning.
Fengslingen tar slutt før eller senere, og det viktigste er hva som skjer etterpå.
Hva er det som plager deg?
På grunn av at jeg satt inne i ung alder og også var narkoman,
har jeg vært med i flere programmer, og jeg er fortsatt stigmatisert.
Her inne har vi det godt, vi er nyktre og føler oss bra.
Men der ute? Samfunnet behandler oss ikke slik.
Om bare noen få uker blir Antonio løslatt,
men miljøet her er så trygt og stoffritt at det nesten virker som han ikke vil dra.
Jeg vet ikke hva som skjer når jeg kommer ut.
-Samtidig… -Det er det som stresser meg mer.
Jeg skal prøve å holde meg nykter som jeg har gjort så lenge.
Og det beste jeg kan komme på for å unnslippe dette er
å gripe passet mitt og komme meg avgårde.
Ja, men uansett hvor du drar,
-Står jeg overfor samme problem. -står du…
Jeg tror det alltid vil være med meg.
Fengselet gjør åpenbart hva de kan
gjennom denne rådgivningen til å endre livsstil.
Men får de samme støtte når de forlater fengselet?
Jeg blir fortalt at de ikke får det.
Når han kommer til porten og er fri,
går han nesten tilbake til start, og det er trist.
Forhåpentligvis er dette siste gang, men ikke engang han vet svaret nå.
En bemerkelsesverdig ting her
er de regelmessige mulighetene for innsatte menn og kvinner til å omgås.
Disse fangene lærer tradisjonell kypriotisk dans.
Dama modig nok til å overvære meg i aksjon kalles Georgia…
…og hun har en god grunn til å øve mye.
I morgen skal jeg gifte meg! Jeg er veldig glad og spent.
-Du skal gifte deg i morgen. -Ja.
Gratulerer.
-Er forloveden din i… -I en annen blokk.
-En annen blokk. -Er han også fange?
Ja. Vi ble arrestert for tyverier.
Vi stjal for å å finansiere avhengighet, og vi endte opp her.
Vi har vært sammen i to år og bestemte oss for å gifte oss.
Du er også velkommen.
Tusen takk for at du inviterer meg i bryllupet ditt.
Gratulerer. Og jeg takker ja.
-Takk. Ha det bra. -Takk.
-Takk, hyggelig å møte deg. -I like måte. Takk.
Det er en kvinneavdeling i fengselet. De er adskilt fra mennene,
men under slike sosiale begivenheter får de samtale normalt,
og det må være bra for når de skal ut, så de ikke føler seg helt fremmedgjort
fra det motsatte kjønn.
Og en av de viktigste filosofiene her er at deres menneskerettigheter
og muligheten til å leve normalt innenfor fengselsrammen ikke bør tas fra dem.
DAG 6
Det er min siste dag her
og tid for å si farvel til min cellekamerat, Phaethon.
Jeg vil finne ut om fengselets tilnærming har hatt en varig innvirkning på ham.
Hva vil fremtiden din bringe?
For du har sagt mye om hvordan fengselet
-prøver å forandre folk. -Ja.
Men det kommer en dag da du må pakke kofferten og dra herfra.
På grunn av kulturen her, som hjelper meg,
alt som foregår her inne, hjelper deg,
har jeg innsett at enkle ting betyr noe.
Familie, venner, en tur på stranda, en iskrem.
Kanskje ikke å ha 100 000 på bankkontoen.
Virker som du bare vil ha et normalt liv.
-Akkurat. Ja. -At du hadde en spesiell livsstil.
Kan du legge hånden på hjertet
og si du aldri kommer tilbake i fengsel?
Det er først nå jeg kan det.
Ville ikke gjort det for alle millioner i verden.
Du tror at når du går ut, kommer du ikke tilbake.
Jeg tror det.
Man vet aldri helt sikkert,
men jeg kan tro på at Phaethon virkelig har begynt på et nytt kapittel.
Georgias bryllup er det 20. i fengselet siden direktøren tok over.
Og hun blir viet i fengselets gresk-ortodokse kapell.
Det er klart en stemning i luften.
Det er et slags Bonnie og Clyde-øyeblikk, men et spennende et:
to som gifter seg i fengsel.
Dette er mitt første ortodokse bryllup.
Også mitt første bryllup i et fengsel. Fengsel ødelegger vanligvis kjærligheten.
Fengsel river vanligvis over kjærligheten mellom to mennesker.
Men ved denne anledningen har det bragt to mennesker sammen.
Demetrius. Gratulerer. Lykke til.
-Hallo. -Gratulerer.
-Alt vel? -Flott.
Nyt resten av livet, hva enn som skjer, ok?
Tusen takk.
Så, forstår du hvordan vi gjør ting her?
-Ja? Hva sier du? -Det er uvanlig.
Noen vil si at de innsatte har det for bra her,
at de ikke blir straffet slik ofrene forventer.
Hva sier du til dem?
Vel, hvis beskyttelsen av menneskerettighetene,
og en menneskelig tilnærming til mennesker er en myk tilnærming,
har det en myk tilnærming.
Vi så resultatene av systemer for straff
når det skjedde alvorlige menneskerettighetsbrudd,
da det var seks selvmord på ti måneder.
Men når du snakker om menneskerettigheter, hva med ofrene
som mener at når folk begår forbrytelser, bør de straffes?
Jeg tror samfunnet trenger reformasjon.
Vi sier at folk i… i fengsel bør forandre seg.
Jeg ser dem forandre seg. Jeg ser dem utvikle seg, bli bedre mennesker
og bli klare til å gjenintegrere seg i samfunnet.
Hvordan definerer du suksessen du har hatt?
Resultatene kan sees i graden av tilbakefall,
som har falt til 15 %, mens den tidligere var på over 50 %
da det gamle systemet blomstret.
Kan du definere én ting du gjør her,
som du virkelig tror endrer fangenes tankesett og tilnærming,
så de ikke går rett på nye tilbakefall?
Sterke moralske verdier. Som integritet, rettferdighet,
respekt, kommunikasjon, kjærlighet og støtte.
Og tro meg, det er en utrolig følelse å jobbe med disse menneskene,
å se dem utvikle seg, forandre seg, gjenintegrere seg i samfunnet
og bli ansvarlige, lovlydige borgere.
Da jeg kom hit, var jeg skeptisk til hvordan de gjør ting her,
men direktørens revolusjonerende tilnærming,
hvor straffende metoder erstattes av et mer humant regime,
ser ut til å virke.
Ikke alle vil være enige, og det er forståelig,
men etter min erfaring hjelper det de gjør her
virkelig de innsatte til å forandre seg.
Tekst: Greger Hoel