UN SERIAL NETFLIX
Închisoarea Centrală din Nicosia, în Republica Cipru.
A avut cândva o reputație de temut…
Hai, băieți!
…pentru violența pazei.
Da.
Voiau doar să te distrugă.
Pentru nimicuri, te băteau sau te izolau.
Am zis că mor în aceste două săptămâni.
Deținuții erau bătuți?
Zilnic.
Dar o nouă directoare carismatică a preluat acum conducerea.
Te iubim, Anna!
Și susține că a transformat această închisoare controversată.
Mă faceți un om mai bun.
Ce se întâmplă aici?
O să stau o săptămână într-o închisoare
cum nu am mai vizitat…
Ce cântă?
Spun: „Anna, regina închisorilor”, aici. Asta e.
…ca să aflu dacă noua abordare radicală a reabilitării funcționează cu adevărat.
Ești îndoctrinat.
Mă simt ca un membru al familiei.
Dar nu sunt prima dată după gratii.
Mă numesc Raphael Rowe.
Am fost găsit vinovat în Marea Britanie pentru o crimă pe care nu am comis-o
și condamnat pe viață fără eliberare condiționată.
Mi-a luat 12 ani să-mi dovedesc nevinovăția.
Acum străbat planeta ca să descopăr cum se trăiește
în cele mai dure închisori din lume.
Nicosia, capitala Republicii Cipru.
Această insulă mediteraneeană
se află aproape de Africa de Nord și de Orientul Mijlociu.
PRIMA ZI
Sunt încătușat, în spatele unei dube a închisorii,
spre Închisoarea Centrală din Cipru,
care avea reputația uneia dintre cele mai violente din Europa.
Un loc în care refuzau accesul inspectorilor în închisoare,
din cauza a ceea ce se întâmpla acolo.
În anii anteriori preluării noii conduceri,
s-au raportat numeroase bătăi grave ale deținuților de către gardieni
și acuzații că gardienii permiteau ca deținuții mai tineri
să fie violați de cei mai în vârstă.
Într-o perioadă tragică, șase deținuți s-au sinucis în mai puțin de un an.
Am auzit că directoarea a venit și a îmbunătățit locul.
Deținuții nu mai sunt bătuți violent.
O să aflu cât e de adevărat.
Noua directoare e la conducere de la sfârșitul anului 2014,
dar mulți dintre cei 350 de gardieni
lucrau aici în timpul conducerii anterioare.
- Cum te cheamă? - Raphael.
Trebuie să verificăm cu câinele. Bine?
Urmează-mă, te rog! Treci de la arcadă! Vino!
Urmează-mă pentru percheziție!
Deschide gura!
De cât timp sunteți gardieni în această închisoare?
Eu lucrez aici de 17 ani și…
- Eu, de 28. - De 28.
Înainte era un regim violent.
Deținuții erau adesea bătuți.
Erați aici când exista această reputație.
Înainte nu respectam oamenii,
iar în penitenciar exista violență.
Și de ce era așa înainte?
Dle, nu cred că e momentul să vă explic asta.
Veți vedea singur.
Bine. Hai!
Înainte ca noii deținuți să fie duși în celulă,
toți trec printr-un interviu amănunțit.
Ia loc, te rog! Bună! Mă numesc Nikki. Vreau să-ți urez bun-venit.
Voi realiza un interviu.
Ai abilități profesionale?
Sunt jurnalist.
Consumi droguri sau alte substanțe?
Nu.
- Ai talente? Ai vreun hobby? - Sportul.
Avem multe activități sportive.
Faci asta cu toți deținuții?
Da. Cu toți.
Ce speri să afli despre deținut?
Orice ne poate ajuta sau ghida în legătură cu nevoile tale.
Abilitățile vor fi prelucrate ca să ți se dea o slujbă mai târziu.
Ești gardian obișnuit, psiholog, asistent social?
Sunt doar gardian, dar am fost instruită să fac asta
și sunt licențiată în drept și criminologie.
Vino cu mine!
Mi se dă o cantitate consistentă de cosmetice de marcă.
Șampon, balsam, pastă de dinți, periuță, aparate de ras.
Bine. Tot ce ai nevoie.
- Toți deținuții primesc? - Desigur.
Și cearșafuri noi.
Tot procesul ăsta m-a surprins puțin.
Cabinele telefonice sunt deschise de la 8:00 la 20:30. Bine?
Pot să dau un telefon oricând?
Da, oricând, câte apeluri vrei. Bine?
Pe cheltuiala mea sau a închisorii?
Pot să-ți dau o cartelă, dacă vrei. Bine, îți dau una acum.
E o nebunie.
Vrei să mă întrebi sau să discutăm ceva?
Nu. Mulțumesc mult!
Se pare că locul ăsta e cu mult diferit de ce mă așteptam când am intrat.
Dacă ignor pereții de beton de șase metri și kilometrii de sârmă ghimpată,
aproape că încep să mă simt primit bine aici.
Apoi dau peste ceva ce m-aș aștepta să găsesc în holul unui hotel.
E un pian cu fântână care cântă.
Care e scopul lui într-o închisoare de maximă siguranță?
Acela de a-i face pe cei de aici să se simtă mai bine.
Cântă toată ziua?
Da. A fost idee unui deținut.
Am fost supus formalităților omenește.
Mi s-a vorbit omenește.
Mi s-au dat bunuri să merg în celula mea.
Ascult o fântână muzicală.
În comparație cu închisorile obișnuite, asta va fi interesantă.
În această închisoare sunt 800 de deținuți în 17 aripi.
Sunt dus să-l cunosc pe noul meu coleg de celulă în Aripa 2A,
care are în jur de 100 de deținuți.
- Bună, Phaethon! - Bună!
- El e Raph.
- Raph. Phaethon, colegul tău. - Încântat! Phaethon.
- Celula ta. - Te ajută Phaethon.
Bine.
El e Phaethon. A fost închis de două ori în această închisoare.
Prima dată, pentru jaf armat,
iar acum execută opt ani pentru fraudă.
Acum sunt în celulă.
- Da. - E celula noastră.
Ascultă! Nu ești la Hilton.
- Nu. - Ești închis,
dar te afli într-un loc în care șansele tale în viață contează.
Sunt ușor dezorientat de toate formalitățile.
Felul în care m-au primit gardienii m-a dezarmat.
Intri la închisoare, te pregătești.
Apoi văd fântâna muzicală.
M-a uimit și m-a făcut să mă gândesc:
„Ce se întâmplă aici?”
Așa merge aici.
Filozofia directoarei,
cultura și schimbările pe care le-a făcut în ultimii ani,
fiindcă sunt închis aici a doua oară, să fiu sincer.
Care a fost prima condamnare? În ce an?
Din aprilie 2008 până la sfârșitul anului 2011.
Au spus că, în acea perioadă, mulți deținuți erau bătuți de gardieni.
E adevărat?
E adevărat.
Și nu mă bucur să o spun,
fiindcă personalul era cam același.
Mai puțină apă și mâncare, mai multă pedeapsă.
Voiau doar să te distrugă. Am văzut un spânzurat în cameră.
- Ai văzut pe cineva spânzurat? - Da. Era un persan.
Executa cinci ani și jumătate.
Și-a pierdut mințile și l-am găsit de dimineață așa.
- Spânzurat. - Da.
- S-a sinucis. - La două camere de mine.
- A fost unul dintre cei șase sinucigași. - Da. Groaznic!
A fost interesant să-mi cunosc colegul.
Pare un tip foarte de treabă și m-a făcut să mă simt binevenit.
Se afla aici când locul era dur.
Dar e interesant
că gardienii care bătea deținuții sunt încă aici
și se va uita în ochii gardienilor
care îl băteau sau îl tratau ca pe un gunoi.
Va fi foarte interesant cum se înțelege cu ei acum.
N-aș putea ierta niciodată un gardian
care m-a snopit doar pentru că putea,
eu fiind vulnerabil.
Mi s-a tot întâmplat în detenție.
Dar nu uiți,
pentru că astea lasă cicatrici fizice și mentale.
ZIUA A DOUA
Deținuții de aici sunt eliberați din celule la 6:00
și pot ieși din clădiri la 7:00.
Pot hoinări liber peste tot până la 17:00.
Încerc să-mi dau seama cum e locul ăsta de fapt.
Niciun deținut nu poartă uniformă.
Când ți se fac formalitățile, ți se dă.
Identitatea ta ar fi lăsată la poartă.
Aici, au propriile haine,
ca să-și poată păstra, într-o oarecare măsură, identitatea.
Și ăsta e un plan deliberat de umanizare.
Nu subestimez faptul că aici se află oameni foarte periculoși
și hoți mărunți, dependenți de droguri.
E plin de toate tipurile de infractori
și rămâne o închisoare de maximă siguranță.
Cum deținuții pot sta mult timp în aer liber,
mă așteptam să văd mai mulți peste tot.
Mi s-a zis că e o după-amiază deosebită.
Ce se întâmplă aici azi?
Azi avem bingo.
Are loc a cincea oară.
- De obicei… - Bingo?
Bingo.
Este, dacă îți vine să crezi.
E pentru noi și pentru doamnele din închisoare.
- Bine. - Intră, te rog!
Șaptezeci și trei.
Șaptezeci și cinci. Avem un câștigător.
Toate sunt deținute?
- Da. - Unde stau?
E altă clădire numit Clădirea 3.
Doamnele sunt acolo.
Țin femeile separat de tipi?
Clar.
Azi e o zi deosebită. Poți vedea femeile.
Crede-mă! Uneori, mai mult pentru ele.
Cred.
87, 33, 60, 45, 10, 13, 22.
Douăzeci și trei.
Nu mă așteptam să văd femei în sala asta când am intrat.
Să-mi verific numărul, în caz că am câștigat!
Joc bingo în detenție.
Pot câștiga premii, saltele, cuverturi, dulciuri și alte cadouri.
Inclusiv televizor cu ecran plat. Dar n-am mai văzut așa ceva.
Mi s-a spus că noua sosită e directoarea închisorii,
Anna Aristotelous.
E prima oară când o văd.
E șefă de opt ani
și, în mod clar, i-a impresionat mult pe deținuți.
E o primire ciudată. De ce o iubesc atât de mult?
Fiindcă…
Îi ajută foarte mult.
Vin din Congo.
Nu au ce mânca afară.
Venind aici, au mâncare, mic-dejun, cină,
tot, sală de sport, haine, pantofi.
Ovația vine, în special, de la migranții ilegali
închiși pentru că au intrat în Cipru fără acte legale.
N-am mai văzut pe nimeni apreciind un conducător
sau director de închisoare.
Te iubim, Anna!
Vă port pe toți în inimă.
Vă urez bun-venit la evenimentul de azi.
În primul rând, vreau să vă mulțumesc pentru spiritul vostru,
pentru fire și pentru fiecare moment în care mă impresionați prin acțiuni.
Crezi că e autentic? Tipii reacționează, fiindcă…
În mod clar, totul e pe bune.
În mod clar.
E a 100-a oară când îi văd purtându-se așa.
Și ciprioții? Reacționează la fel?
Vom saluta, ne vom ridica, vom da mâna.
Știm cum e: foarte deschisă.
Mă faceți un om mai bun.
La început, când a intrat,
au început toți să o aclame
și a început o petrecere, m-am gândit că e un mic aranjament.
E ceva de fațadă?
E ireal. E ciudat.
Abia aștept să o cunosc cândva.
Directoarea pare să aibă un regim foarte informal aici,
dar nu am văzut încă dacă abordarea relaxată
va funcționa cu infractorii cu fapte grave.
Mulțumesc!
Mâncarea e bună aici, nu? E…
Când nu era bună sau insuficientă, 90% dintre bătăi erau legate de mâncare.
Și se zice că un om flămând e furios.
- Așa e. - Așa e, nu?
- Cum ți se pare mâncarea? Da? - E bună.
Tipul de lângă mine e Lovepreet, din India.
A venit în Cipru să lucreze la o fermă,
dar s-a bătut pe stradă și cineva a murit.
Am întors fața, fiindcă mă atacau.
Apoi am atacat.
Și ce aveai în mână?
Lama tipului.
Cuțitul. Omul a murit?
- Da. A murit. - A murit.
Ai fost judecat pentru ucidere din culpă sau crimă?
A fost crimă.
Și ce condamnare ți-au dat?
E condamnare pe viață.
- Condamnare pe viață? - Da.
Cum te simți?
Mi se părea că viața mea s-a terminat.
Acum mă simt bine.
Fiindcă sunt multe posibilități înăuntru.
Nu cunosc mulți care zic că e bine la închisoare.
Nu îți dorești să fii aici, dar…
Nu e închisoare.
Nu e asta. E un centru de reabilitare.
Fiindcă mă schimbă foarte mult.
Dar relația dintre deținuți și personalul închisorii
Acum mă simt ca un membru al familiei. Închisoarea.
Lovepreet, un criminal condamnat,
trăiește în același regim relaxat ca restul deținuților.
Și, uneori, în scurta mea ședere aici,
a fost ușor să uit că mă aflu într-o închisoare de maximă siguranță.
Când stăteam în sala de bingo,
ascultând băieții și fetele aclamând,
participând la jocul de bingo,
mă tot uitam la unele fețe și mă gândeam
că vor pleca de aici, dar nu la familie.
Nu vor merge la o bere, ci într-o celulă.
Oricât de civilizat e totul, tot la închisoare ești.
Ăsta e greul.
ZIUA A TREIA
- Ce faci? Te simți bine? - Da.
- Konstantinos. Raphael. - Da.
Da. Și e Konstantinos.
- Da. - Bucătarul, nu?
Da.
Konstantinos locuiește în clădirea mea.
Execută 12 ani
și începe să o laude în scurt timp pe directoarea închisorii.
Suntem binecuvântați cu această femeie. Altfel, am fi aici… Nu știu.
Vine des aici să se întâlnească cu deținuții? Mereu?
Mereu.
Am stat 12 ani în pușcării dure din Marea Britanie,
în care directorul era autoritar și urât de către deținuți.
În Marea Britanie, îl vezi pe director?
Doar când eram pedepsit.
Putem să-i spunem orice.
- Puteți vorbi oricând, oriunde? Da. - Da.
Bună!
Bună, Raphael! Ce faci? Bună ziua! Sunt Anna, directoarea.
Da, am auzit multe despre Anna.
Te-ai instalat bine? Totul e bine?
Te poți instala într-o închisoare?
Vreau să te simți bine. Ți-am citit interviul.
- Bine. - Da.
Știu că te interesează sportul.
Bine. Faci asta pentru toți deținuții?
- Sigur, da. - Bine.
Vrem să fie fericiți.
Se poate la închisoare?
E foarte greu.
Dar, cel puțin, creăm condiții similare celor din lumea exterioară.
Avem același sistem educațional ca societatea liberă.
- Ce limbă vorbești? - Engleză, aproximativ.
Poți participa la cursuri în greacă sau în rusă.
Și la ce vă așteptați în schimb?
La ce ne așteptăm în schimb? E o întrebare grozavă.
Ajutăm oamenii să se dezvolte, să se schimbe, să se îndrepte
și să se reintegreze cu succes în societate.
E obligatoriu să merg la atelier sau să-mi găsesc o slujbă?
Ce se întâmplă în caz contrar?
Vom avea ședințe cu tine, ca să vedem care e problema.
La final, crede-mă, vei participa la activități sportive.
Vei participa la cursuri.
Ești cam sceptic.
E normal.
Dar nu sunt obișnuit cu acest mediu. Am experiența conflictului la închisoare.
Experiența mea la închisoare e aceea a directorului,
a gardienilor necinstiți, înșelători, manipulatori și duri.
Ieri, când am avut privilegiul de a merge la bingo,
le-ai spus cu înflăcărare băieților și fetelor de acolo
să creadă în ei înșiși.
A părut un mic discurs politic.
Te puteai afla pe o scenă, vorbind cu oameni de afară.
- Nu sunt politician. - Ești politician.
Asta simt.
Îmi place activitatea mea. O fac.
Dacă îți place activitatea, o desfășori cu pasiune.
E realitatea închisorii noastre.
Și crezi în ea. Îți spun, e foarte…
Eu… Crede-mă, am fost surprins.
Ești îndoctrinată. Deja ești.
Crede-mă, cum…
Trăiesc în aceleași condiții ca tine.
Apreciez că vii și-ți petreci timpul spunându-mi ce se întâmplă aici.
De asemenea, încântată!
- Mulțumesc! Pa! - Pa!
La revedere!
Înainte să preia închisoarea,
directorul era un avocat specializat în drept penal și drepturile omului.
Ea lucra la Ministerul Justiției
și concepea reformele penitenciarelor înainte să aibă ocazia
de a-și pune în practică teoriile.
Încă încerc să-mi dau seama de mersul acestui loc.
Felul în care prizonierii o susțin constant pe directoare.
Încep să petreacă atunci când o văd.
Îi strâng mâna, de parcă e o figură divină.
Nu știu dacă e ceva sincer
sau doar vor ceva.
Te place directorul, primești mai mult decât altcineva.
Mai sunt multe de descoperit.
Pare că se face un mare efort de a atrage deținuții spre educație.
Vreau să văd dacă se prezintă
și profită de șansa de a învăța.
Lecțiile variază de la alfabetizare la studii universitare.
Bună!
Încerc rusa pentru începători.
Bună!
Ce spune?
Înseamnă „bună”.
Ce faci?
Bine. Mersi!
Cel care mă ajută e Antonio, de 27 de ani.
De ce înveți rusa? Ai un membru al familiei rus?
Mama.
Mama ta e rusoaică.
Antonio, cum spui asta?
- Bunica mea e pensionară. - Da.
Participarea la astfel de cursuri
e considerată adesea o scuză
ca deținuții să iasă din celulă doar câteva ore.
Vin și pierd timpul aici.
Nu trebuie să iasă din celule, pentru că au voie.
Deci hotărăsc conștient să vină.
Un cinic ar spune
că o fac de complezență.
Dar trebuie să privești în jur. Se vede cât de implicați sunt.
De ce…
De ce.
- De ce… - …e important…
…e important…
…să înveți rusa într-o închisoare cipriotă?
Încep să vină ruși în Cipru
să-și deschid afaceri aici.
E foarte bine pentru noi să învățăm limba rusă.
Multe tipe frumoase sunt rusoaice.
Acum știu. Da, acum știu.
Acum înțelegem.
Încercarea de a aduce deținuții la școală funcționează.
La cursuri participă 70%.
Aflu că Antonio, colegul de clasă, e în aceeași aripă ca mine
și cunoaște foarte bine închisoarea.
Am crescut în pușcărie.
În închisoare, cu droguri, în instituții.
Sunt în această închisoare din 2011 până acum.
Doar în 2017 nu am venit.
- Bine. - E anul meu norocos.
- Acela e anul tău norocos. - Da.
De ce intri și ieși mereu? Ce te face să comiți infracțiuni?
Mă droghez de la 15 ani.
Consum heroină, cocaină, toate astea.
Am fost condamnat pentru spargeri,
pentru jafuri armate, pentru falsuri și pentru…
furt.
Comiți infracțiuni pentru dependența de heroină?
- Da. - Condamnarea pentru care ești închis
e tot pentru jaf?
- Acum? Da. - Da.
De care? Bancar? Stradal?
De bijuterii.
Cu o armă. Luăm ce luăm și plecăm.
Erai aici în 2011, când era un loc total diferit.
Când am intrat, aveam 16 ani.
M-au pus în 2B, o clădire pentru bărbați mari.
Un copil de 16 ani, cu simptome de sevraj legate de heroină. Tremuram.
Am zis că mor în acele două săptămâni.
Ai făcut închisoare aici când gardienii se purtau foarte urât cu deținuții.
Pentru nimicuri, te băteau sau te izolau. Spuneau să te închidă.
În viață, mi-am rupt de două ori asta.
- Coastele. - Da. De două ori.
De două ori, la închisoare, nu din cauza deținuților.
Ci a gardienilor.
Antonio spune că a nu a mai luat droguri la închisoare în ultimii doi ani
și iese în mai puțin de trei luni.
Ce crezi că se va întâmpla acum, când ieși?
Nu mă gândesc la nimic pentru eliberare. Când vine momentul, încep să mă gândesc.
Încep să mă gândesc și…
devin stresat.
Pentru că nu știu ce voi găsi afară.
Antonio e recidivist.
Face asta de la 15, 16 ani.
E un tip care iese și provoacă haos
folosind arme ca să comită jafuri.
Vine la închisoare.
I se oferă terapie pentru dependența de droguri,
dar, când iese pe poartă,
indiferent de sprijinul oferit aici,
a fost incapabil să întrerupă ciclul de infracțiuni și dependență.
E o mare provocare pentru cei ca el și una și mai mare pentru închisoare.
Fac ce fac, îl eliberează
și ajunge să se întoarcă.
ZIUA A PATRA
Am stat destul aici ca să știu ce înseamnă sunetul ăsta.
Directoarea e în această aripă
și încă încerc să-mi dau seama dacă aceste manifestări sunt sincere.
Majoritatea celor pe care-i vezi sunt solicitanți de azil.
- Sunt solicitanți de azil. - Da.
Oricine ajunge ilegal în Cipru poate fi închis până la un an.
Sunt în jur de 300 de migranți ilegali și solicitanți de azil în penitenciar.
De ce se bucură așa să o vadă pe directoare?
Cred că se datorează tratamentului oferit nouă.
Eu, ca persoană, îl numesc „tratament VIP”.
Da, suntem la închisoare, dar nu ne tratează ca pe niște deținuți.
Și tu ești solicitant de azil?
Da. Sunt din Camerun.
Ce cântă? Ce spun în cântec?
„Anna, regina închisorii.”
- Anna, regina închisorii. - Da. Asta spun.
Crezi că o face pentru că îi pasă sau fiindcă așa vă poate controla?
Dacă știți că vă tratează frumos,
nu îi veți crea probleme în pușcărie.
Nu face asta pentru a ne controla.
Căutătorul unei vieți mai bune a nu e infractor.
E extraordinar, Anna.
Nu-i așa?
E un sentiment extraordinar.
Sunt foarte emoționată.
De ce? De ce fac asta?
Acești oameni n-ar trebui să fie închiși
pentru migrație ilegală.
Cred că ar trebui tratați
ca măsură administrativă.
Și nu ca infracțiune și pedeapsă cu închisoare.
Crezi că ar trebui să se schimbe legea?
Da. Cred asta cu tărie.
Datoria mea, ca om, e să-i ajut.
Directoarea nu lucrează doar pentru deținuții de aici.
De asemenea, cere guvernului să schimbe legea
care incriminează migranții și refugiații.
Dar vreau să văd ce face directoarea ca să îndrepte, într-adevăr, deținuții.
Munca remunerată e esențială pentru abordarea reabilitării aici.
Deținuții lucrează ca agenți de curățenie, bucătari și îngrijitori,
având și meserii cu calificare superioară.
Mi s-a zis că au multe ateliere diferite aici
și voi cunoaște un tip de la unul dintre ele
ca să aflu ce face aici.
Mario? Ce faci? Sunt Raphael.
- Salut! Îmi pare bine. - Ce faci?
Aici facem legătorie.
Legăm 95% dintre cărți la nivel guvernamental.
Legați cărțile astea pentru parlament?
Da, pentru parlament, pentru poliție.
- Vrei să vezi ceva? - Da.
Mario e originar din Liban.
A executat nouă luni dintr-o condamnare de 25 de luni.
- N-ai mai fost închis? - Nu, e prima dată.
- Cum e? - Gata!
Aveam mari emoții înainte să vin aici.
Te așteptai să intri și să te bată măr?
Exact. Și să fie… Să dețină cineva controlul
- …iar tu să fii ăla mic. - Da.
Pentru ce ai primit 25 de luni?
Am fost prins cu un pistol, niște muniție și niște narcotice.
- De vânzare sau pentru uz personal? - Uz personal.
E o infracțiune gravă pentru prima dată.
Port de armă?
Narcoticele, ceva personal. Lumea poate tolera.
Să ai armă de foc, fiind armă mortală,
e ceva grav.
- Nu? - Da.
Cum te ajută asta?
Îmi consumă toată energia, fiindcă mă trezesc dimineața,
știu că trebuie să vin, să învăț ceva nou.
E de mare ajutor. Simți…
Nu te simți în detenție.
Obișnuiam să consum droguri.
Bine.
Iar acest mediu chiar ajută.
Am familie și nu gândeam
cum o fac atunci când sunt aici.
Poate nu mă gândeam dacă îmi pierd familia.
Acum, când sunt aici,
mă gândesc că mi-am pierdut familia.
Acum abia aștept să-mi cunosc fiica.
Odată ce ai pierdut ceva, știi valoarea.
Te înțelegi la închisoare. Te descoperi aici.
Unora li s-ar putea părea o slujbă ușoară pentru un deținut,
dar mediul educativ de aici,
în mod clar, îl ajută pe Mario să se concentreze pe reabilitare.
Deținuții sunt închiși în clădirile lor de la 17:00.
În multe închisori, atunci recurg la droguri
ca să depășească nopțile lungi după gratii.
E rândul meu sau al tău?
- Al meu. - Te gândești bine.
Vreau să aflu dacă deținuții cu antecedente de abuz de droguri
sunt vreodată tentați.
Dacă aș lua droguri, aș putea să face rost?
Nu vei găsi heroină sau cocaină.
- Nu vei găsi iarbă aici. - Toate închisorile au droguri.
Nu găsești aici.
- Nu știu dacă te cred. - Dacă nu crezi, asta e.
Nu spun că e…
Ești surprins.
- Da. - E prima dată.
- Mereu există prima dată. - Da.
Am consumat heroină 15 ani.
Dacă ar avea, sigur aș găsi.
Voi fi sincer. Am încercat să găsesc ceva.
Am întrebat.
În nouă luni nu am găsit nimic.
E imposibil.
Îmi spun că e o închisoare fără droguri.
Am fost foarte surprins să aud asta.
Voi spune că, de obicei, la închisoare,
simți că există droguri.
Miroși.
Simți că se întâmplă ceva,
chiar dacă toți încearcă să-ți ascundă.
Nu am simțit asta aici.
Se spune mult că gardienii nu mai sunt corupți
și că, demult,
aduceau bunuri de contrabandă la închisoare, inclusiv droguri.
Dar asta s-a eradicat.
Chiar e singura închisoare din lume fără droguri?
Dacă e adevărat, e impresionant. Ce se întâmplă aici?
ZIUA A CINCEA
În timpul petrecut aici,
relația relaxată dintre deținuți și gardieni m-a surprins.
Dar, înainte ca actuala directoare să preia conducerea, în 2014,
închisoarea era cunoscută pentru acuzații
de violență a gardienilor împotriva deținuților.
Era atât de rău aici, încât deținuții chiar s-au sinucis,
iar mulți dintre aceiași gardieni încă lucrează aici.
Una dintre primele schimbări hotărâte de către directoare
a fost mentalitatea personalului ei.
A construit o nouă școală specială de pază
și a mărit bugetul anual de instruire de la 6.000 la 100.000 de euro.
Îi vei arăta lui Raph cum oprim deținuții într-un mod uman.
Instructorul Alexandros conduce programul.
Care ar fi primul lucru pe care îl faci?
Primul pas e mereu acela de a evita o luptă.
Dacă te atac, te lovesc și vorbesc urât. Nu vreau să faci nimic. Sunt furios.
Încerc să te liniștesc.
Apoi voi încerca, cu greutatea lui, să-ți arăt
- …că sunt mai mare și mai puternic. - Da.
Să mergem împreună.
Încet! Liniștește-te!
Nu e vina ta.
- Nu are de-a face cu noi. - Bine.
- Gata! Bine? Ești bine? - Bine.
- Da. - Bine. Hai! Să bem o cafea!
Nu știu ce să zic de cafea. Coniac sau rom.
Gardienii sunt acum antrenați să imobilizeze deținuții agresivi
fără să-i rănească.
Încearcă să mă ataci!
În regulă. Bine. Hai, băieți!
Încearcă… Bine. Da.
- Bine. - Relaxează-te!
- Da. Relaxează-te! Ușor! - Ușor!
- Bine? - Bine.
Dar o să…
- Vreau să te întreb ceva. - Da?
- Te doare acum? - Nu.
Asta e ideea.
A fost interesant.
În general, când oprești pe cineva, spui:
„La pământ! Nu face asta!”
Dar tu, nu. Spuneai că nu e ceva personal.
Încercai să mă calmezi verbal.
Nu are nimic de-a face cu noi doi.
Încerc să te fac să te gândești că trebuie să încetezi acum.
Nu-i nevoie să ne batem.
Mulți gardieni noi au fost angajați și instruiți cu această abordare umană,
dar Panagiotis lucrează aici de aproape 30 de ani,
așa că are experiență în cadrul regimurilor anterioare.
Deținuții au fost maltratați, bătuți fără motiv?
Zilnic.
Unii erau tratați ca niște sclavi de către gardieni.
Fiind închis, trebuia pedepsit.
Trebuia să accepte o bătaie.
De asta s-au sinucis deținuți.
Sinuciderile erau o consecință firească.
Cum ți-au schimbat modul de gândire și abordarea deținuților?
A venit noua directoare
și îți zice un cuvânt.
Un singur cuvânt. Om.
A insuflat personalului
ideea că are de-a face cu oameni,
nu cu animale.
Directoarea m-a făcut să plâng pentru un deținut.
Dacă mi-ai fi spus acum 28 de ani
că o să plâng pentru un deținut, n-aș fi crezut.
Mai sunt deținuți care ar fi putut fi aici sub vechiul regim.
Ți se pare dificil să parcurgi această dinamică?
Trecutul s-a încheiat.
Acum îi tratăm ca pe niște oameni.
Directoarea susține că reformele sale schimbă în bine deținuții
și că, sub supravegherea sa, a scăzut mult rata recidivei.
Mă consult cu Antonio, care s-a perindat prin închisoare toată viața de adult.
Încalcă legea din cauza dependenței
și face regulat terapie antidrog pentru a-l ajuta.
Detenția se va termina până la urmă
și cel mai important e ce urmează.
Ce te frământă?
Fiind închis la o vârstă fragedă și fiind și dependent de droguri,
am intrat în mai multe programe și sunt încă stigmatizat.
Aici suntem în regulă. Nu luăm droguri și suntem bine.
Dar afară? Societatea nu ne tratează așa.
În doar câteva săptămâni, Antonio va fi eliberat.
Dar aici există un mediu atât de sigur fără droguri,
încât parcă nu vrea să plece.
Nu știu ce se întâmplă când ies.
- În același timp… - Mă stresează mai mult.
Voi încerca să nu mai iau droguri, așa cum fac de mult timp.
Și cel mai bun lucru la care mă pot gândi ca să scap de asta
e să-mi iau pașaportul și să plec de aici.
Da, dar oriunde mergi,
- …te vei confrunta… - Cu aceeași problemă.
E o problemă pe care o voi purta mereu.
Închisoarea face tot ce poate
prin aceste ședințe de terapie pentru a-i schimba stilul de viață.
Întrebarea e dacă primesc același sprijin la eliberare
și mi s-a spus că nu.
Când ajunge la poartă și e eliberat,
aproape că o ia de la capăt și e trist.
Sper să fie ultima dată,
dar nici el nu poate răspunde acum la întrebare.
Remarcabile la această închisoare
sunt ocaziile frecvente ca deținuții și deținutele să socializeze.
Acești deținuți învață dansuri tradiționale cipriote.
Doamna destul de vitează să-mi vadă mișcările se numește Georgia
și are un motiv serios pentru tot antrenamentul.
Mâine mă căsătoresc.
Sunt foarte fericită și entuziasmată.
- Te căsătorești mâine? - Da.
Felicitări!
Logodnicul tău e în…
În altă clădire.
- Te măriți cu alt deținut? - Da.
Am fost arestați pentru furt.
Am furat ca să ne satisfacem dependența și am ajuns aici.
Suntem împreună de doi ani și am hotărât să ne căsătorim.
Poți veni și tu.
Mulțumesc mult că m-ai invitat la nuntă!
Felicitări! Și voi accepta invitația ta.
Mulțumesc! Ai grijă!
- Mulțumesc! Și ție! - Mulțumesc! Încântată de cunoștință!
E o parte pentru femei la închisoare.
Sunt separate de bărbați,
dar, la aceste evenimente sociale, au conversații normale.
E un lucru bun pentru când ies,
ca să nu se simtă complet înstrăinați de sexul opus.
E una dintre filozofiile esențiale aici.
Drepturile umane și capacitatea lor de a-și trăi normal viața
în limitele unei închisori nu ar trebui să li se ia.
ZIUA A ȘASEA
E ultima mea zi aici
și e timpul să mă despart de colegul de celulă, Phaethon.
Vreau să aflu dacă abordarea închisorii a avut un impact durabil asupra lui.
Ce îți rezervă viitorul?
Mi-ai lăudat încercarea închisorii
- …de a schimba lumea. - Da.
Dar va veni o zi când va trebui să-ți faci bagajele
și vei pleca.
Datorită culturii închisorii, care m-a ajutat,
tot ce se întâmplă aici te ajută.
Realizezi că lucrurile simple contează.
Familia, prietenii, o plimbare pe plajă, o înghețată.
Poate nu ai 100.000 în contul bancar.
Mi se pare că vrei o viață normală.
- Exact. Foarte… Da. - Ai avut un stil de viață.
Poți să pui mâna pe inimă și să zici că nu vei reveni la închisoare?
Doar acum pot s-o fac.
N-aș face asta pentru toate milioanele din lume.
Crezi că, de data asta, când ieși, nu o să revii.
Cred asta.
Nu știi niciodată sigur,
dar pot crede că Phaethon a trecut hopul definitiv.
Nunta Georgiei e a XX-a din închisoare de când directoarea a preluat conducerea.
Și se căsătorește în capela ortodoxă greacă a închisorii.
E clar un sentiment aproape normal.
E un moment în stilul lui Bonnie și Clyde, dar emoționant:
doi se căsătoresc la închisoare.
E prima nuntă ortodoxă la care am fost.
E și prima mea nuntă într-o închisoare.
Închisoarea distruge iubirea.
În mod normal, pune punct iubirii dintre doi oameni.
Dar, de data asta, a unit doi oameni.
Demetrius. Felicitări! Noroc!
- Bună! - Felicitări!
- Ce faci? - Grozav.
Bucurați-vă de restul vieții, indiferent de viitor! Bine?
Mulțumesc!
Raph, vezi cum procedăm aici?
- Da? Ce părere ai? - E neobișnuit.
Unii ar spune că deținuții sunt tratați prea bine aici.
Nu sunt pedepsiți așa cum s-ar aștepta victimele lor.
Ce le spui acelora?
Dacă apărarea și protejarea drepturilor omului,
abordarea umană a oamenilor, e una blândă,
va avea o abordare blândă.
Am văzut rezultatele sistemelor punitive
când au fost încălcări grave ale drepturilor omului,
când au fost șase sinucideri în zece luni.
Când vorbești despre drepturile omului, cum rămâne cu victimele,
care cred că cei care comit infracțiuni trebuie pedepsiți?
Cred că societatea are nevoie de reformă.
Spunem că cei din închisori ar trebui să se schimbe.
Îi văd schimbându-se.
Îi văd dezvoltându-se, devenind oameni mai buni
și gata să se reintegreze cu succes în societate.
Cum îți definești reușita?
Rezultatele pot fi văzute în rata de recidivă,
care a scăzut la 15%,
pe când, înainte, era de peste 50%,
când sistemul punitiv a înflorit.
Poți defini un lucru făcut aici
și care crezi că schimbă mentalitatea și perspectiva deținuților,
ca să nu iasă de aici și să recidiveze?
Valori morale puternice.
Cum ar fi integritatea, corectitudinea,
respectul, comunicarea,
iubirea și sprijinul.
Crede-mă, e un sentiment incredibil să lucrezi cu acești oameni,
să-i vezi cum se dezvoltă, se schimbă,
se integrează în societate
și devin cetățeni responsabili, care respectă legea.
Când am intrat aici,
eram sceptic în privința procedurii lor.
Dar abordarea revoluționară a directoarei în privința reabilitării,
metodele punitive fiind înlocuite de un regim mai uman,
pare să funcționeze.
Nu toți vor fi de acord și e de înțeles,
dar, din experiența mea, ce fac în această închisoare
chiar ajută deținuții să se îndrepte.
Subtitrarea: Monica Tarău