SERIÁL NETFLIX
Věznice Zenica, Bosna a Hercegovina.
Chátrající bývalé komunistické vězení s maximální ostrahou.
Zastřelil jsi hodně lidí?
Ano.
Hodně. Netrápí mě to.
V zemi prolezlé mafií a organizovaným zločinem
najdete v této věznici mrazivý mix extrémně nebezpečných mužů.
Dřív jsem se rád pral, měl jsem to v krvi.
Od překupníků zbraní až po zločinecké bosse a brutální zabijáky.
Z jistého pohledu jsem vrah, ale i my máme srdce.
Strávím v téhle 130 let staré věznici týden pod zámkem,
ale není to poprvé, co budu za mřížemi.
Jmenuji se Raphael Rowe
a ve Velké Británii mě za vraždu, kterou jsem nespáchal,
odsoudili na doživotí bez možnosti podmínečného propuštění.
Trvalo mi dlouhých 12 let, než jsem očistil svoje jméno.
Nyní cestuji po zeměkouli
a zjišťuji, jak se doopravdy žije v nejdrsnějších věznicích světa.
Bosna, střední Evropa.
Před necelými 30 lety zde byla válečná zóna.
Kamkoliv v Bosně jdete,
tam narazíte na nějakou připomínku toho strašného konfliktu,
který se tu odehrál,
například tyto stopy po ostřelování.
Po rozpadu socialistické Jugoslávie
vyhlásila Bosna nezávislost,
ale pak vypukl brutální konflikt,
do něhož se zapojili bojovníci z celého regionu.
Více než 200 000 lidí se stalo obětí bojů, masakrů nebo etnických čistek.
Dva miliony lidí uprchly ze země.
Ale v poválečném chaosu
sem pronikly mafiánské bandy.
Po válce nastala chudoba a nestabilita,
v nichž začaly prosperovat organizované zločinecké sítě,
a to vedlo ke vzniku jednoho z největších evropských ohnisek
překupníků zbraní, drog a obchodníků s bílým masem.
V současnosti se Bosna blíží Rusku
jako jedno z nejhorších evropských semenišť organizovaného zločinu.
Mnoho z těchto nebezpečných zločinců
končí ve věznici Zenica, pokud jsou polapeni.
A právě tam strávím následující týden.
Válka devastuje životy.
Plodí brutalitu a závažnou trestnou činnost.
V bosenské věznici, kam mířím,
drží pod zámkem jedny z nejhorších členů organizovaného zločinu.
Tito lidé jsou proslulí
sklony k extrémnímu násilí a zastrašování
a já nevím, co od nich můžu čekat, ale brzy se to dozvím.
Věznice Zenica s maximální ostrahou má hrůzu nahánějící reputaci.
Po bosenské válce
zde docházelo k rozsáhlému porušování lidských práv
a dokonce k mučení.
Takže doufám, že se mnou budou zacházet dobře.
PRVNÍ DEN
Otočte se ke zdi. Zvedněte ruce.
Teď vás prohledáme,
abychom zjistili, jestli u sebe nemáte něco zakázaného.
Dobře, ruce dolů. Otočte se ke mně.
Teď můžete jít.
Tuhle prohlídku musíte absolvovat nahý.
Otevřete ústa.
Jazyk nahoru a dolů.
Podívejte se doleva. A doprava.
Sundat spodní prádlo.
Už jsem absolvoval hodně vězeňských prohlídek,
a tahle je jedna z těch hodně ponižujících.
Nadzdvihněte svůj pohlavní orgán.
Dobře. Otočte se.
Dřep.
Zakašlete.
Dobře.
Běžte tam.
Zastavte u zdi.
To byla tedy velice důkladná procedura.
Vysvlékli mě donaha, dívali se mi pod koule,
musel jsem udělat dřep a zakašlat.
Opravdu si dávají pečlivě záležet na tom,
aby dovnitř nově příchozí vězni
nepronesli žádný kontraband.
Stát.
Počkejte.
Oblečte si ty kalhoty a košili.
Povinnost nosit vězeňskou uniformu je způsob,
jak dát trestancům najevo, že se musí podvolit pravidlům.
Není to zrovna nejteplejší oblečení, ale aspoň mám uniformu.
Pojďte se mnou.
Ty budovy…
jedna nebo dvě z nich vypadají nově,
ale z větší části…
se to tu rozpadá.
Teď jsem na cestě do vězeňského bloku, kde poprvé uvidím
svoje spoluvězně.
Rovnou za nosem.
Srdce mi buší.
V tomhle křídle je hodně násilníků a odsouzenců za překupnictví zbraní,
drog a za obchod s bílým masem.
Tohle je ten nový.
Možná budu mít společnou celu s mafiánskými bossy nebo s vrahy.
Sundej si boty.
Pojď dál.
Dobře. Já?
Ano.
- Elvis. - Elvis. Raphael.
Raphael.
Těší mě.
Raz, dva, tři, čtyři, pět. Šest je nás tu?
Pět. Ano.
S tebou pět.
Čtyři plus já je pět.
- Ano. - Dobře.
Ustel si postel.
Ustel si postel, hned.
Dobře.
Koukej.
Takhle to má vypadat.
Dobře.
Podrž to.
- Ty jsi taky na téhle cele? - Ano.
- Já jsem Raphael. - Eldin.
Moc nemluv, když steleme postel!
Podstrč to.
Chyť to tady.
Polštář.
Hotovo.
Díky za pomoc, Elvisi.
Přinesl jsi cigarety? Kouříš?
Ne.
Přinesls vůbec něco?
Ne.
Co je to za vestu?
Co? Líbí se ti moje vesta?
Mám ti ji sebrat?
To není zrovna přátelské přivítání.
Myješ rád okna?
- Myslíš tahle okna? - Jo.
Dej mu noviny.
Podej mu tu lahev.
Musíme tu udržovat čistotu.
Máš nějakej problém? Dělej!
Dobře.
Mám pocit, žes mi to nezadal proto,
že je to potřeba udělat,
ale protože jsi mi to chtěl zadat.
Musíš dělat, co se ti řekne.
Protože tady jsi v base.
Ne ve školce.
Ovšemže ne.
A jsou všechny cely na téhle chodbě stejné tako tahle?
Nemávej rukama, když se mnou mluvíš.
Jasně. Já když mluvím, tak se vždycky rozohním.
Ale já jsem ti to nedovolil.
Za co tady jsi?
Za vraždu a organizovaný zločin.
Takže jsi šéf organizovaného zločinu?
Ano.
Ten titul se ti líbí? Vyloudil ti úsměv na tváři.
Konečně mi přijde na pomoc jeden ze spoluvězňů.
Jestli pro tebe bude snazší mluvit se mnou anglicky,
tak pojď ke mně.
- Pardon, jak se jmenuješ? - Eldin.
- Eldin.
- Vyslovuju to správně? Eldin. - Ano.
Dobře.
A tohle je tvůj spoluvězeň Muharem.
- Aha, další. - Ahoj.
- Harem. - Muharem.
Muharem. Ano, těší mě.
Za co jsi tady ty?
Podvody, praní špinavých peněz a obchodování se zbraněmi.
Začal jsem pracovat pro EUPM, což je evropská policie.
Tři a půl týdne před svatbou
mi opilej řidič zabil ženu.
A obrátil mi život naruby.
Už jsem nechtěl sloužit u policie.
Chtěl jsem se stát zločincem. Hrát hazard.
Chtěl jsem krást zbraně, prodávat zbraně.
A proto jsem skončil tady.
Tohle je tvůj první trest?
Není. Seděl jsem už v roce 2011.
Jak dlouho?
Rok a půl. Za nošení zbraně.
Byl to samopal Uzi.
Proč jsi nosil uzíka?
Pro to fakt nemám vysvětlení.
Eldin se nabídl, že mě provede.
Tohle je společenská místnost, kde se kouří.
Hrajeme tu šachy, čteme noviny. Noviny dostáváme každej den.
A tady je koupelna.
Je to cítit. Ty už jsi vůči tomu pachu imunní.
- Tady je sprcha. - Dobře.
Tady jsou záchody.
Aha.
Ty už to necítíš, ale já jo. Je to silný pach.
Ano, protože ve zdech je díra
a teče sem voda.
Nedá se s tím nic dělat. Je to starej barák.
Čtyři umyvadla.
- Teče tu teplá i studená voda. - Teplá teče denně.
A kdo má na starost to tu uklízet?
Každý den někdo jiný.
I kdyby se tu uklízelo do aleluja, nikdy to tu nebude hezké.
Je to tu jak z 19. století.
Jak často můžete jít ven cvičit?
Máme dvě hodiny na chození a dvě hodiny na cvičení.
- Dobře. - Jednou ráno
- a jednou odpoledne. - Aha.
Ale v této části věznice nemají překvapivě ani vězni se sklony k násilí
přes noc zamčené dveře cely.
Můžou se volně pohybovat po chodbě.
To jsou jediné zamčené dveře.
Takže v sedm večer, když se ty dveře zamknou,
vás tu nechají dělat si, co chcete?
Ano.
To je dost benevolentní režim, ne?
Nemám pocit, že jsem v base. Že jsem pod zámkem.
Musí mezi vámi panovat důvěra.
Všichni si myslí: „Vězňové jsou nebezpečná, bezcitná, brutální sorta lidí.
Jak jim můžou dávat tolik prostoru? Určitě se pořád rvou.“
Neříkám, že se to nestává. Občas se někdo porve.
Samozřejmě.
Minulý měsíc jsem se porval a strávil 15 dní na samotce.
Kvůli čemu?
Kvůli kravině. Kvůli dálkovému ovladači a televizi.
A ztratil jsi 15 dní na samotce.
Jo.
Jsem zpátky v cele a pokouším se
vylepšit si vztah se svým hrůzu nahánějícím spoluvězněm Elvisem,
takže si sedneme a dáme řeč.
Tohle není poprvé, co sedíš.
Ne.
Počtvrté.
- Čtyřikrát. - Ano.
A kolik let jsi už celkem strávil ve vězení?
Přibližně 13 let.
A když jsi dělal šéfa organizované zločinecké sítě,
jaké zločiny jste pod tvým vedením páchali?
Loupeže, těžká ublížení na zdraví.
Spoustu věcí.
Když někdo chtěl, abych podpálil tři auta,
poslal jsem tam dva nebo tři chlapy.
Normální transakce.
Když tě někdo otravuje, stačí říct, a poddám si ho,
podpálím mu auto nebo dům,
prostě ho zlikviduju.
Vydělal sis tím hodně peněz?
Měl jsem spoustu věcí.
Peníze, dobrý auta,
hodně zbraní, hodně drog.
Hodně ženských kolem sebe.
Zastřelil jsi hodně lidí?
Hodně.
Hodně?
Ano.
Proč je ti to k smíchu?
Je mi to k smíchu, protože to pro mě není nic neobvyklého.
Netrápí mě to.
Lituješ něčeho z toho, co jsi udělal?
Jestli něčeho lituju?
Ano. Během jedné loupeže došlo k vraždě.
Ten člověk neměl zemřít.
Jeho je mi hodně líto.
Než jsem vstoupil do téhle cely, nevěděl jsem, co mám čekat.
Ale setkání s Elvisem a dalšími spoluvězni mi dost nahnalo strach.
Je to bývalý zločinecký boss
a je zvyklý lidem poroučet a manipulovat s nimi.
Zdál se mi labilní.
Chvílemi jsem čekal, že po mně skočí, a říkal jsem si,
že jestli mi půjde po krku,
praštím ho pravou rukou.
To je mentalita potřebná pro přežití ve vězení,
když nevíte, s kým máte tu čest.
Jak postupně zjišťuji, mnoho ze zdejších vězňů
jsou veteráni zločinu v mafiánském stylu.
Chci zjistit, jestli tato věznice něco dělá
pro převýchovu těchto otrlých zločinců.
DRUHÝ DEN
Toto je moje první ráno ve věznici Zenica.
Elvis odešel v pět ráno do vězeňského zaměstnání,
takže mi společnost dělají Eldin a Muharem.
Raport.
- To je nástup? - Ano.
Každý den v 7.30 se rozezní alarm a proběhne krátký nástup.
- Hotovo. - To je všechno?
Jo, konec. Můžeme jít.
Neměl jsem dojem, že nás počítá.
V pět ráno šlo několik lidí do práce.
Má je přeškrtnuté, takže přesně ví,
kolik lidí je v cele, kdo je v práci a kdo je někde jinde.
Pracuješ taky? Půjdeš dnes do práce?
Já do práce jít nemůžu. Už jsem ti to říkal.
Porval jsem se.
Aha, takže máš trest.
Mám trest. Jsem skupina C.
Jasně. Takže jsi v nižší kategorii.
Musím počkat čtyři měsíce, než budu moct začít pracovat
nebo dělat něco dobrýho.
- Fakt? - Jo.
- To je tvůj trest, čtyři měsíce? - Ano.
- Ztráta privilegií za rvačku. - Ano a 15 dní na samotce.
Z vlastní trpké zkušenosti vím, že 15 dní na samotce není žádná legrace.
Zdá se, že když tady porušíte pravidla, trest je okamžitý a přísný.
Ale jakožto nový vězeň mám čistý štít a všechna privilegia,
takže můžu pracovat.
- Sem? - Ano.
Hlásím se do služby v kuchyni.
- Mám to míchat? - Takhle, ze všech stran.
- Dobře. Ty taky mluvíš anglicky? - Ano.
Dobře, fajn.
- Tos vařil ty? - Ano.
Takhle, vidíš?
Trochu rychleji.
Aha, dobře.
Protože to bude na nás, když…
Nejsem nadšený, že vidím svého spoluvězně Elvise, bývalého zločineckého bosse.
Nemíchá se to takhle, ale takhle.
Takhle mi to ukázali. A ty mi říkáš, ať to dělám jinak,
Takhle.
Tak se rozhodněte.
Elvis si z dvacetiletého trestu odseděl už sedm let.
Navzdory auře vrahouna
se zdá, že se tu z něj aspoň stal poctivý dříč,
a dnes se navíc tváří o trochu víc přátelsky.
Pojď vysypat ty hrnce. Vezmi tamten.
Vezmu ten nejlehčí.
Přines i ten poslední.
Aha, já myslel, že dělám lehkou práci,
a tys mi to pěkně osolil.
Hergot, to je tíha.
Takže ty jsi tady od pěti ráno?
Ano. Jsem tu od pěti do dvanácti.
Dostáváš za to plat?
Ano.
Dostávám 100 euro měsíčně.
Takový plat stačí na to, aby tu mohl člověk slušně žít.
Můžeme si koupit ovoce,
zubní pastu a všechno ostatní, co potřebujeme.
Proč sem chodíš rád pracovat?
Chci se tu naučit vařit.
Proč?
Možná se stanu kuchařem, až odsud vylezu.
To je dost velká změna oproti tvému předchozímu životnímu stylu.
Jo, zkusím to. Třeba to klapne.
Čekal jsem,
že tě tu najdu s nohama na stole, jak všechny kolem komanduješ,
ale překvapils mě, že tu makáš jako šroub, Elvisi.
Přemýšlím teď jinak než dřív.
Mám teď zdravější mozek a přemýšlení.
Zvykl jsem si tu pracovat, i když jsem nikdy předtím neměl poctivou práci.
Hodně jsem se změnil. Už nejsem stejný člověk, jaký jsem býval.
Nejenže jsem se dozvěděl leccos o tom, jak to funguje v kuchyni,
ale taky jsem se dozvěděl leccos o Elvisovi.
Je to fascinující.
Věří, že práce v kuchyni proměnila jeho osobnost, jeho charakter.
Ale Elvis má i druhou stránku,
jakousi výhružnou auru, kterou cítím v jeho přítomnosti.
Ale maká jako šroub. Inspiruje ho to.
A to považuji za pozitivní.
Moje šichta v kuchyni skončila.
Dozvěděl jsem se, že vězni jako já, kteří mají bezvadné chování,
si mohou užít chvilku na čerstvém vzduchu.
Každý den si můžeme trochu zasportovat,
a to je právě můj cíl.
Je tu basketbalové hřiště, fotbalové hřiště.
Mají tu oplocenou posilovnu
s nějakými hodně starými a rezavými činkami.
Jsou to všechno staré krámy,
ale lepší něco než nic.
Udělalo na mě dojem, že vězni mají motivaci k dobrému chování,
ať už je to práce v kuchyni nebo možnost jít do posilovny.
Zdá se mi, že se tady snaží
nabídnout jedincům, kteří se tu ocitnou, nějakou šanci na změnu.
TŘETÍ DEN
Tohle je můj třetí den ve věznici Zenica v Bosně.
Snažím se najít svého vlídnějšího spoluvězně Eldina,
ale není nikde k nalezení.
Půjdeme kolem. Tudy.
Jeden z dozorců mě informuje, kde ho najdu.
Pár dní po našem setkání
se Eldin zase dostal do průšvihu.
Působí na mě jako tenhle typ člověka.
Umístili ho do samovazby.
Zdá se, že pokud se člověk chová dobře, má tu hodně svobody,
ale teď uvidím, co se stane, pokud ne.
Jak se máš?
Co se stalo? Jak to, že jsi skončil tady?
Dozorce mi řekl, ať se vrátím na svou celu,
a já jsem neuposlechl přímý rozkaz
a řekl mu, že tam nejdu.
Pohádal jsem se s ním, tak mi nasadil klepeta
a odvedl mě sem na samotku.
Mám prořízlou hubu. Hodně žvaním.
Rychleji mluvím, než myslím.
Tohle je počtrnácté během šesti let, co jsem na samotce.
Eldinova huba mu vysloužila dalších 15 dní o samotě.
Tohle je dost stroze zařízená cela, co?
Máš tu stůl a židli,
betonovou podestu s matrací…
To je všechno, co tu je. Mám dva polštáře. Mám dvě deky a matraci.
Žádné cigarety. Nic. Jíst můžu. Žádné noviny. Není tu co dělat.
Dvacet tři hodin trčíš tady,
a na hodinu se smíš jít projít.
Vzhledem k tomu, že jsi tu počtrnácté, to na tebe neúčinkuje.
Nemá to na tebe účinek.
Je to k zešílení. Nebudu ti lhát.
Mám pak ještě větší vztek.
Jsem pak na všechny nasranej,
když odsud vylezu,
a dělám pak další hlouposti a zase skončím v samovazbě.
Můžeš mě někam zamknout a zahodit klíč
a já budu 15 nebo 20 dní sekat dobrotu,
a pak mi něco v hlavě přecvakne nazpátek
a já se zas začnu chovat, jako jsem se choval dřív.
Řekl bys, že tvoje chování plyne z nějaké psychické poruchy?
Zažil jsem válku.
Když mi bylo devět, přišli k nám domů
chlapi se samopaly a odvedli mého tátu do koncentračního tábora,
odvedli tam i mě.
Mělo to velký vliv na moje dětství a na všechno.
Ale nechci se na to vymlouvat.
Nemůžu pořád dělat všechno špatně. Nemůžu se na to vymlouvat.
Lidem se staly horší věci.
Někomu třeba ve válce vyvraždili celou rodinu.
Jen jsem chtěl, abys pochopil,
- proč někdy přecvaknu… - Chápu to.
…z dobráka na magora.
Já to chápu.
Doufám, že se odteď začneš dívat na věci jinak.
- Ano? - Jasně.
- Hezkej den. - Tobě taky. Měj se.
Jasně.
Nejsem si jist, že samovazba je pro někoho,
kdo prožil takové trauma jako Eldin, to nejlepší řešení.
A neumím si ani představit, jak musí člověka decimovat,
když v tak malém prostoru tráví sám mnoho a mnoho dní.
Sám jsem v takové izolaci strávil mnoho a mnoho měsíců.
Nikoho to nemůže převychovat.
Spíš to ve vás znásobí vztek a frustraci.
Aspoň on prý takové pocity prožívá.
Chci si poslechnout, jak tvrdou stránku zdejšího režimu obhajují dozorci.
Boris Soko tu pracuje už 15 let.
Viděl jsem tu benevolentnější část.
A viděl jsem i ten velmi stísněný prostor, kam je dáváte za trest.
Čemu to slouží? Jaký to má smysl?
Věřte mi, smysl tohoto opatření,
tedy prostor, kde izolujeme vězně, kteří permanentně porušují
pravidla, nařízení a disciplínu,
je ten, že tam vězni mohou pochopit, že pouze jejich chování,
dobré chování,
jim zajistí výhody a odměny.
Během času, který tam stráví, si z toho musí vzít
toto ponaučení.
Změnily se nějak podstatně poměry za dobu, co tu děláte dozorce?
Musím říct, že pro vězně
je teď mnohem snazší odpykat si jejich tresty.
Zatímco pro nás dozorce je těžší tu pracovat.
Je to kolektivní snaha pomoct odsouzeným,
kteří venku spáchali nějaký zločin,
aby se během pobytu zde převychovali
a stali se z nich občané dbalí zákonů,
kteří budou dodržovat společenská pravidla.
Tato drsná metoda cukru a biče by byla snad obhajitelná,
pokud by odsouzené skutečně měnila k lepšímu.
Ale otrlí mafiáni a recidivisté, kteří si tu odpykávají trest,
se snadno převychovat nedají.
Nazítří při obědě najdu svého spoluvězně, šéfa gangu Elvise.
Když teď spolu líp vycházíme, poobědvám s ním.
Dostávají všichni totéž, nebo si můžou vybrat, co chtějí?
Můžeš si vybrat.
Tyhle plechové tácy už na mnoha místech nenajdete.
Je to dost nebezpečná zbraň,
takže tady vězňům dost důvěřují,
když jsou jim stále ochotni tyto tácy vydávat.
Takový tác jsem naposledy viděl, když jsem sám seděl.
Chci se dozvědět, co vlastně udělalo z Elvise gangstera.
Tohle je…?
- Bratr. - Aha, to je tvůj bratr.
- Ano. - Ahoj.
- Těší mě.
Já jsem Sami.
Sami.
Elvis a jeho starší bratr Sami byli oba zapleteni do organizovaného zločinu.
Snažím se tam vidět nějakou podobnost, ale on je ten hezčí z vás, že?
Oba si odpykávají dlouhé tresty za ozbrojenou loupež a vraždu.
Řekněte mi něco o své minulosti.
Jaké jste měli dětství?
Měli jsme špatné, chudé dětství.
Chudé dětství.
Náš táta je příslušníkem armády Bosny a Hercegoviny
a stal se z něj invalida.
Co je podle vás hlavním důvodem pro to, že jste se dali na dráhu zločinu?
Hlavně chudoba.
Protože země byla ve válce.
Táta si nemohl dovolit všechny věci, které mladý kluk nebo teenager potřebuje.
Tak jsme se rozhodli poradit si sami a vybrali si tuhle dráhu.
Sešli jsme na scestí a doteď litujeme důsledků.
Budeš jíst ty párky?
Ne.
Ano.
Myslel jsem, že se na mě díváš vlídně,
ale tys chtěl jen moje jídlo.
Piješ kafe?
- Kafe? Jo. - Ano.
Dobře, tak jdeme.
Jdeme na kafe.
Je horké.
Nemůžeš pít kafe jen tak kdekoliv.
Každej má svůj flek na pití kafe, na jídlo a tak dál…
Tím „flekem“ myslíš to, že tohle je váš kávový koutek?
Ano.
Tady pijeme kafe.
Dobře, takže jste mi říkali, že jste se zapletli do organizovaného zločinu.
Objasněte mi, co to znamená.
Když jsme se na tu cestu vydali, leccos bylo hned dostupné,
třeba zbraně, přesně jako dneska.
I dneska můžeš sehnat všechny druhy zbraní na obchod
nebo jako dárek.
- Založili jsme organizované skupiny. - Ano.
Každý měl svoji.
Zastrašovali jsme je, aby pro nás pracovali.
Dneska chceš tohle, zítra zas tohle
a den za dnem jsi v tom namočenej čím dál víc.
Nemáš nikdy dost. Říká se tomu chamtivost.
Jako moc tě vězení změnilo, Sami?
Hodně.
Dřív jsem jednal impulzivně,
ale teď jsem začal přemýšlet jinak, protože vím, že činy mají svoje následky.
Dřív jsem se rád pral, měl jsem to v krvi.
Teď už vím, že po každé rvačce následuje trest.
Takže teď o věcech přemýšlím, než něco udělám.
Jsou to dvě zajímavé figurky a mluví otevřeně.
Jejich životy v sobě nesou dědictví války, která se tu odehrála,
protože byli schopni dostat se ke zbraním,
které použili k páchání loupeží.
Čas, který strávili ve vězení, je vedl k sebereflexi
a oni tvrdí, že už nejsou těmi postrachy, kterých se lidé dřív obávali.
PÁTÝ DEN
Největší zdejší odměnou za dobré chování
je přeložení do části věznice,
která vůbec nevypadá jako věznice, a právě tam mám dnes ráno namířeno.
Dalo by se to popsat jako věznice s minimální ostrahou.
Z téhle části areálu jsou vidět auta, chodci
a běžné obytné domy.
Je tu spojení s venkovním světem.
Tenhle volný režim je dostupný každému, kdo dodržoval pravidla
a kdo bude brzy propuštěn.
Proto je to ideální místo pro posouzení,
zda zdejší věznice skutečně mění odsouzené k lepšímu.
Ahoj.
Zdravím.
Ahoj, já jsem Raphael.
- A ty jsi…? - Mirza.
Mirza. Tohle je vaše tělocvična?
Může ji využívat kdokoliv?
Všichni, kdo jsou na tomhle bloku.
Tak pojď.
Já a ty?
Když prohraješ, platíš mi kafe.
Mirza byl členem mafiánské zločinecké organizace
a byl obviněn z řady deliktů,
ale brzy bude propuštěn zpět na svobodu.
Tady je to fajn. Je tu hezký klid.
Tady se mají všichni dobře.
Je tu čisto a uklizeno. Jsou tu samí dobří chlapi.
Mají rádi sport, trénujou, pracujou a mají rodiny.
Učiněnej ráj.
Aha. Jak se sem člověk dostane?
Když se chová slušně. A pracuje.
Tady je to nejlepší, ale dostane se sem jen člověk s mozkem.
Ve vězení se musíš rvát.
Ale člověk se časem napraví a uvědomí si, že je lepší být tady
než tam na samotce, a uklidní se.
Až tady skončíš, ukážeš mi, kde spíš,
- kde máš celu? - Žádnej problém.
Tak mě tam zaveď.
Je to fakt vazba.
Ale nemám z něj strach. Vypadá dost přátelsky.
Tak jo.
Pojď tudy.
Jak je? Mám novýho spolubydlícího.
Je tu pěkný výhled, že?
Jo.
Dobře, díky.
VIP!
VIP! V-I-P.
Tady.
Zajímavé.
Takže jste tu dva? V téhle místnosti spí dva lidé?
Měl jsem spolubydlícího,
než udělal chybu a vykopli ho odsud.
I v tomhle křídle jsou vězni přísně hlídáni
a nesmějí šlápnout vedle, pokud tady chtějí zůstat.
Mirza si dává pozor, aby dodržoval literu zákona,
ale změnil se doopravdy?
Řekni mi, jaké máš privilegia.
Tak například…
Jednou měsíčně tě pustí na pět dní ven,
aby zjistili, jestli jsi zralej na propuštění.
To je velké privilegium.
Po těch pěti dnech si dávám sakra pozor, abych neudělal nějakou hloupost.
Řekni mi, za jaký zločin tady jsi.
Šlo o drogy, loupeže?
Drogy ne.
Drogy nikdy.
Dobře, drogy ne.
Tak vydírání?
Trochu.
Nabídneš lidem ochranu,
a když to odmítnou, tak uděláš cokoliv,
aby tu nabídku přijali.
Spousta z těch činů…
Za některé jsem byl odsouzený, za některé ne.
Takže prostě jsem, kdo jsem.
Ale chceš slyšet, co mi ve vězení pomohlo nejvíc?
Tohle pomáhá.
Korán.
Alláh, korán, islám.
Až odsud vylezu, pojedu do Evropy,
protože Bosna je chudá.
Nejsou tu peníze.
V Evropě je peněz plno, takže zbyde i pro mě.
A jak si ty peníze budeš vydělávat?
Stejně jako předtím.
Takový život jsem si zvolil a budu v něm pokračovat.
Nikdy se nezměním.
Proč mi to přiznáváš?
Protože jsem upřímnej. Nejsem posera jako ostatní.
Jsem člověk z ulice.
Vězení mě nezměnilo. Může ze mě jen udělat ještě většího gaunera.
Bylo to s ním jako na houpačce.
Říká, že až ho propustí, vrátí se ke stejnému životnímu stylu.
Můžete lidem nabídnout tisíc převýchovných programů.
Ale dokud se nechtějí změnit, tak se nezmění.
ŠESTÝ DEN
Je tu můj poslední den ve věznici Zenica.
Je tady spousta vrahů,
ale než odejdu,
mám se sejít se zdejším nejvíce nechvalně proslulým vězněm.
Vedou mě do přísněji střežené části areálu,
kde jsou vězňové…
Kde drží vězně buď kvůli jejich bezpečí…
nebo kvůli bezpečí ostatních vězňů.
Muž, s nímž se mám setkat…
je považován za velmi nebezpečného
a prý spáchal dost ohavné zločiny,
takže jsem lehce nervózní.
Zdravím.
Jasminko?
Ano.
Jo? Raphael.
Těší mě.
Jasminko Jašarević dostal jeden z nejdelších trestů odnětí svobody,
jaký kdy nějaký bosenský soud udělil.
V Bosně neexistuje doživotní trest, ale on vyfasoval 42 let.
Zatím si jich odseděl 16.
Jaké zločiny jste spáchal?
Vraždy.
Jedna vražda se odehrála v roce 2000.
A ty další dvě,
druhá se stala v roce 2003 a třetí v roce 2004.
Kolik lidí jste zabil?
Čtyři.
Dva z nich jsem zabil pro peníze, to je všechno, co můžu říct.
Mezi jeho zločiny patří i brutální vražda 71leté ženy,
kterou zabil u ní doma kvůli šperkům a penězům.
Jašarevićovy zločiny se odehrály v letech po bosenské válce.
Dokonce vstoupil do mezinárodních mírových sborů,
které zde tehdy působily.
Ale místo toho, aby dohlížel na mír, tak opakovaně zabíjel pro peníze.
Byla ta vražda z roku 2000
nějak spojena s vaším působením v mírových sborech?
Byl to člověk, který…
během války dělal válečného reportéra.
Najali si mě dva lidi, abych jim obstaral nějaké filmy
a sebral je tomu člověku, kterého jsem nakonec zabil.
Řekněte mi, kdo byl Jasminko, než se z něj stal odsouzený zločinec.
Býval jsem úředník.
Pak jsem si zvolil kriminální dráhu, a to byla chyba.
Nejsem nebezpečný. Nejsem násilník.
Z jistého pohledu jsem vrah, ale i my máme srdce.
Jsem z masa a kostí, stejně jako vy.
Rodiny lidí, které jste zabil,
jejich bližní…
Jak se na to dívají?
Udělal jsem to.
A vím, že jim nikdo a nic…
nemůže vynahradit ztrátu člena rodiny, který byl zavražděn.
I kdyby mi napařili trest smrti,
tak to neoživí lidi, které jsem zabil.
Odpykáváte si tu velmi dlouhý trest.
Myslíte, že odtud budete někdy propuštěn?
Řekněme, že…
za dva nebo tři roky budu v půlce trestu.
Doufám…
že mi bude sloužit zdraví a zachovám si zdravý rozum,
až se dočkám svobody.
U spousty z těch, které jsem tu potkal,
lze jejich zločiny vřadit do kontextu.
Spáchali je třeba kvůli válce nebo kvůli chudobě.
Ale u člověka, který zabil čtyři lidi, se kontext hledá těžko.
Možná je to typ člověka, který na svobodu vůbec nepatří.
Než opustím věznici Zenica,
chci se zeptat jejího správce Redza Kariče,
jak moc podle něj zdejší zčásti benevolentní a zčásti extrémně tvrdý režim
skutečně mění odsouzené k lepšímu.
Mám s ním sraz ve zbrusu nové části věznice,
kam se někteří z vězňů již brzy přestěhují.
Mým jediným cílem je vybudovat si u vězňů důvěru,
a hlavním úkolem věznice, cílem, jehož dosahujeme,
je transformovat životy odsouzených.
Když někomu dáte důvěru, věřte mi,
že většina vězňů pak překvapivě drží slovo lépe
než většina lidí venku, než svobodní občané.
A co se týče těch, kdo chtějí vytvářet problémy a nerespektovat pravidla,
tak pokud si nechtějí pomoc sami, my jim pomoct nedokážeme.
Jak úspěšné je vaše zařízení ve snižování recidivy?
Jinými slovy, kolik vězňů se po propuštění zase vrátí zpět za mříže?
Vypozoroval jsem, že většina z odsouzených,
které propustíme podmínečně,
se velice stydí, když se mají vrátit do vězení.
Chtějí žít řádný život a zapomenout na svoje přešlapy.
Je to velice těžké, ale máme čím dál více vězňů,
kteří už přijali tento způsob uvažování a vydali se správným směrem.
Když opouštím věznici Zenica, Eldin je pořád v samovazbě.
Doufám, že se mu nějak podaří
vystoupit z toho kolotoče sebedestruktivního chování.
Elvis a jeho bratr Sami stráví za mřížemi ještě mnoho let,
než budou moct vyzkoušet v praxi, jak moc se podle svých slov změnili.
Za těmito zdmi jsem potkal ty nejnebezpečnější bosenské zločince.
Motivovat je k tomu, aby se změnili, není snadné,
ale nepochybuji, že ve věznici Zenica
dělají maximum pro to, aby tomu napomohli.
Ale vzhledem ke složitým změnám, jimiž tato země stále prochází,
s tím nesvedou zázraky.
Překlad titulků: Petr Putna