EN NETFLIX-SERIE
Zenica-fængslet i Bosnien-Hercegovina.
Et nedslidt og tidligere sovjetisk lukket fængsel.
Har du skudt mange?
Ja.
Mange. Det rører mig ikke.
I et land fuld af mafia og organiseret kriminalitet
huser dette fængsel en uhyggelig blanding af ekstremt farlige mænd.
Jeg elskede at slås. Det var i mit blod.
Fra våbensmuglere til mafiabosser og brutale mordere.
Jeg er en morder, men vi har også hjerter.
Jeg skal tilbringe en uge låst inde i dette 130 år gamle fængsel,
men det er ikke min første gang bag tremmer.
Mit navn er Raphael Rowe.
I Storbritannien blev jeg dømt for et mord, jeg ikke havde begået,
og blev idømt fængsel på livstid.
Det tog mig 12 lange år at rense mit navn.
Nu rejser jeg verden rundt
for at opleve, hvordan livet virkelig er i verdens hårdeste fængsler.
Bosnien, Centraleuropa.
For mindre end 30 år siden var dette en krigszone.
Overalt i Bosnien
bliver man mindet om den forfærdelige konflikt,
der fandt sted her,
som disse skudhuller fra snigskytter.
Efter den socialistiske stat Jugoslavien kollapsede,
erklærede Bosnien sin selvstændighed, men en brutal konflikt brød ud
og trak folk fra hele regionen ind i krigen.
Over 200.000 blev dræbt i kamp, massakreret eller etnisk udrenset.
To millioner flygtede fra landet.
Men krigens kaotiske efterspil
gav plads til mafialignende grupper.
Efter krigen kom fattigdom og ustabilitet,
hvor netværk af organiserede kriminelle kunne blomstre,
hvilket har ført til nogle af Europas største problemer…
Våbensmugling, narko og menneskesmugling.
I dag er Bosnien tæt på Ruslands niveau
som et af de lande i Europa med mest organiseret kriminalitet.
Bliver de anholdt, sendes mange farlige kriminelle til Zenica-fængslet.
Og der skal jeg tilbringe den næste uge.
Krig ødelægger liv.
Det avler brutalitet og alvorlig kriminalitet.
Fængslet, jeg er på vej til i Bosnien,
er stedet, hvor de har nogle af de største organiserede forbrydere.
Det er folk, der er berygtede
for deres ekstreme vold og trusler,
og jeg ved ikke, hvad jeg skal forvente, men vi er der snart.
Det lukkede Zenica-fængsel har et uhyggeligt ry.
Efter krigen i Bosnien
var der omfattende brud på menneskerettigheder,
og der foregik endda tortur.
Så jeg håber, de behandler mig ordentligt.
DAG 1
Vend dig mod muren. Op med hænderne.
Vi laver en kropsvisitering, hvis du skulle have noget ulovligt.
Okay, ned med hænderne. Vend dig mod mig.
Vi kan gå ind nu.
Du skal være nøgen til denne kropsvisitering.
Åbn munden.
Tungen op og ned.
Kig til venstre. Til højre.
Tag undertøjet af.
Jeg har været udsat for flere visiteringer i fængsler,
og dette er en af de mere ydmygende.
Løft let op i dine kønsdele.
Okay. Vend dig rundt.
Sæt dig på hug.
Host.
Godt.
Gå derind.
Stop ved muren.
Det var en virkelig grund proces.
Jeg skulle være nøgen, de kiggede under mine nosser,
og jeg skulle på hug og hoste.
De er meget grundige for at sikre,
at fangerne, der kommer herind,
ikke har ulovlige genstande med.
Stop.
Bliv.
Tag bukser og trøje på.
Når man tvinger fanger i uniform,
viser man, at man skal adlyde reglerne her.
Det er ikke varmt tøj, men i det mindste får jeg en uniform.
Kom med mig.
Hvad angår bygningerne…
Der er et par, der ser nye ud,
men overordnet set…
…er dette sted ødelagt.
Jeg er på vej hen for at møde mine cellekammerater for første gang.
Lige frem.
Mit hjerte banker.
Denne afdeling huser mange voldelige mænd,
og dem, der er dømt for våben-, narko- og menneskesmugling.
Dette er den nye.
Jeg kan ende i samme celle som mafiabosser eller mordere.
Tag dine sko af.
Kom ind.
Okay. Mig?
Ja.
-Elvis. -Elvis. Raphael.
Raphael.
Rart at møde dig.
En, to, tre, fire, fem. Seks personer herinde?
Fem. Ja.
Fem med dig.
Fire plus mig giver fem.
-Ja. -Okay.
Lad os rede din seng.
Lad os rede den lige nu!
-Okay. -Kig.
Sådan skal den være.
Okay.
Hold den der.
-Er du også i denne celle? -Ja.
-Jeg er Raphael. -Jeg er Eldin.
Tal ikke så meget, mens vi reder seng!
Put den under.
Tag den her.
Pude.
Færdig.
Tak for hjælpen, Elvis.
Har du cigaretter med? Ryger du?
Nej.
Har du noget med?
Nej.
Hvilken type vest er det?
Kan du lide min termovest?
Skal jeg tage den fra dig?
Det er ikke den varmeste velkomst.
Kan du lide at pudse vinduer?
-Disse vinduer? -Ja.
Giv ham den avis.
Giv ham denne flaske.
Der skal være rent her.
Er der et problem? Kom så!
Okay.
Det føles, som om du beder mig gøre det,
ikke fordi det er nødvendigt,
men fordi du vil have det.
Du skal gøre, som du får besked.
Dette er et fængsel.
Ikke en børnehave.
Nej, selvfølgelig.
Er alle andre celler på denne gang ligesom denne celle?
Vift ikke med hænderne, når du taler til mig.
Okay. Når jeg taler, peger jeg meget.
Men det vil jeg ikke have foran mig.
Hvad sidder du inde for?
Mord og organiseret kriminalitet.
Så du er mafiaboss?
Ja.
Kan du lide den titel? Du smiler ved det faktum.
Endelig kommer en cellekammerat mig til undsætning.
Hvis det er nemmere, at jeg taler engelsk, så kom herover og snak.
-Jeg fik ikke dit navn. -Eldin.
-Eldin.
-Siger jeg det rigtigt? Eldin? -Ja.
Okay.
Det er vores cellekammerat Muharem.
-Dette er endnu en. -Hej.
-Harem. -Muharem.
Muharem. Ja. Rart at møde dig.
Hvad sidder du inde for?
Bedrageri, hvidvask og våbenhandel.
Jeg arbejdede først for EUPM, hvilket er europæisk politi.
Tre og en halv uge før jeg skulle giftes, dræbte en spritbilist min kone,
og det omvæltede mit liv.
Jeg ville ikke være i politiet længere. Jeg ville være kriminel og gamble.
Jeg ville stjæle og sælge våben.
Sådan endte jeg her.
Er det første gang i fængsel?
Nej, jeg afsonede også i 2011.
Hvor længe?
Halvandet år. For at gå med våben.
Det var en automatisk uzi.
Hvorfor gik du med en uzi?
Det har jeg ikke en forklaring på.
Eldin tilbyder at vise mig rundt.
Dette er fællesrummet, hvor alle ryger.
Vi spiller skak og læser avis. Vi får en avis hver dag.
Og her er badeværelset.
Det kan jeg lugte. Du er nok immun over for det.
-Dette er brusebadet. -Okay.
Og her er toiletterne.
Okay.
Du kan ikke lugte det, men her lugter meget.
Det er en stærk lugt, for der er hul i væggene,
og vandet kommer ned.
Vi kan ikke gøre noget. Det er en gammel bygning.
Fire håndvaske med vand.
-I har både varmt og koldt vand. -Vi har varmt vand.
Hvem har ansvaret for at holde det rent?
VIRKER IKKE!!!
Hver dag er det en ny.
Ingen mængde rengøring kunne rette op på dette sted.
Det er som taget ud af det 19. århundrede.
Hvor ofte kommer I ud og kan røre jer?
Man får to timer til at gå rundt og to timer til at træne.
En gang om morgenen og om eftermiddagen.
Men det overrasker mig at høre, at på denne afdeling
får selv voldelige kriminelle ikke låst cellen af om natten.
De kan frit gå rundt i dette område.
Det er den eneste låste dør.
Så klokken 19.00, når de låser døren,
må I bare passe jer selv?
Ja.
Det er da ret afslappet, er det ikke?
Jeg føler mig ikke lukket inde her.
Der må være tillid imellem jer.
Folk tænker: "Indsatte er farlige, hensynsløse og voldelige.
Hvordan kan man give dem al den plads? De må slås hele tiden."
Jeg siger ikke, at det aldrig sker. Folk slås.
Selvfølgelig.
Sidste måned kom jeg i slåskamp og fik 15 dage i isolation.
Hvad var årsagen?
Det var dumt. Det var om fjernsynsbetjeningen.
Og du fik 15 dage i isolation.
Ja.
Tilbage i cellen vil jeg prøve
at blive bedre venner med min skræmmende cellekammerat Elvis,
så vi sætter os ned og snakker.
Det er ikke din første gang i fængsel.
Nej.
Fjerde.
-Fire gange. -Ja.
Hvor mange år af dit liv har du været i fængsel?
Omkring tretten år.
Som chef for et netværk af organiserede kriminelle,
hvad beordrede du dem så til?
Røverier, voldelige overfald.
Mange ting.
Blev jeg bedt om at sætte brand i tre biler,
sendte jeg to-tre fyre til det.
Det er forretninger.
Hvis nogen står i vejen for dig, får du mig til at skade ham,
sætte hans bil eller hus i flammer
eller bare ødelægge ham.
Tjente du mange penge på det?
Jeg havde mange ting.
Penge, dyre biler,
masser af våben og stoffer.
Mange kvinder omkring mig.
Har du skudt mange?
Mange.
Mange?
Ja.
Hvorfor er det sjovt?
Det er sjovt, fordi det ikke er noget særligt for mig.
Det går mig ikke på.
Fortryder du noget, du har gjort?
Om jeg er ked af det?
Ja. En gang skete der et mord under et røveri.
Den mand burde ikke være død.
Jeg har ondt af den mand.
Da jeg først kom i cellen, vidste jeg ikke, hvad der ventede.
Men at møde Elvis og mine andre cellekammerater var skræmmende.
Han er tidligere mafiaboss,
og han er vant til at kontrollere og manipulere folk.
Han virkede ustabil.
Jeg frygtede, han ville springe på mig,
og jeg tænkte, at gik han efter halsen, ville jeg slå ham med højre hånd.
Sådan er mentaliteten til at overleve i fængsel,
når man ikke ved, hvilke typer man står med.
Som jeg er ved at opdage, er mange af fangerne her veteraner
inden for voldelig organiseret kriminalitet.
Jeg vil finde ud af, om fængslet gør noget
for at rehabilitere disse hærdede kriminelle.
DAG 2
Det er min første morgen i Zenica-fængslet.
Elvis gik ud til sit fængselsjob klokken fem,
så jeg har selskab af Eldin og Muharem.
Rapporter.
-Det er optælling, ikke? -Jo.
Klokken 07.30 hver dag, når alarmen lyder, er der en hurtig optælling.
-Det var det. -Var det?
Ja, vi må gerne gå nu.
Det lignede ikke, at han talte.
Nogle tager på arbejde klokken fem om morgenen.
De er krydset af, så han ved præcis hvor mange,
der er herinde, på arbejde eller et andet sted.
Skal du arbejde i dag?
Nej, jeg må ikke arbejde. Jeg var jo i slåskamp for to uger siden.
Så du bliver straffet.
Jeg bliver straffet i gruppe C.
Okay. Så du er i en lavere kategori.
Jeg skal vente fire måneder, før jeg må arbejde igen
eller begynde på noget positivt igen.
-Fire måneder? -Ja.
-Det er din dom, fire måneder… -Min straf.
-…uden privilegier på grund af slåskamp. -Ja, og 15 dage i isolation.
Af bitter erfaring ved jeg, at 15 dage i isolation er hårdt.
Hvis man bryder reglerne her, falder straffen hurtigt og hårdt.
Men som ny fange har jeg ren tavle og alle privilegier,
så jeg må gerne arbejde.
-Herinde? -Ja.
Jeg skal melde mig i køkkenet.
-Skal jeg gøre det? Sådan fra alle sider.
-Du taler engelsk? -Ja.
Okay.
-Har du lavet det her? -Ja.
Sådan her.
Det er hurtigere.
Okay.
For vi får skylden…
Jeg er ikke glad for at se min cellekammerat Elvis,
den tidligere mafiaboss.
Du gør det forkert. Du skal gøre sådan her.
Han bad mig gøre det på én måde, du siger noget andet.
Sådan her.
Bestem jer, gutter.
Elvis har allerede afsonet syv år af en dom på 20 år.
Trods hans truende fremtræden,
virker han i det mindste til at arbejde hårdt,
og han er lidt mere venlig i dag.
Lad os tømme dem her. Tag den.
Jeg tager den letteste.
Tag den anden med også.
Jeg troede, jeg fik det lette arbejde,
men nu giver du mig det hårde arbejde.
For pokker, den er tung.
Så du har været her siden klokken fem?
Ja. Jeg er her fra 05.00 til 12.00.
Får du løn for at arbejde her?
Ja.
Jeg får 100 euro om måneden.
Det er nok til, at en indsat kan leve anstændigt her.
Vi kan købe frugt,
tandpasta og alt andet, vi behøver.
Hvorfor kan du godt lide at arbejde her?
Jeg vil gerne lære at blive kok.
Hvorfor?
Måske vil jeg gerne være kok, når jeg kommer ud.
Det er en stor forandring fra dit tidligere liv.
Ja, jeg vil prøve. Går det, så går det.
Jeg troede, jeg ville se dig beordre andre rundt,
men du har overrasket mig med dit hårde arbejde her, Elvis.
Jeg tænker anderledes nu, end jeg gjorde engang.
Jeg har en sundere tankegang.
Jeg har fået arbejdsvaner her. Jeg har aldrig haft et ærligt arbejde.
Jeg har forandret mig meget. Jeg er ikke den samme som før.
Jeg har ikke blot lært meget om, hvordan tingene fungerer hernede,
jeg har også lært meget om Elvis.
Det er fascinerende.
Han tror på, at dette har forandret hans personlighed og karakter.
Men Elvis har en anden side,
som er hans truende tilstedeværelse.
Men han arbejder hårdt. Det inspirerer ham.
For mig er det positivt.
Min vagt i køkkenet er forbi.
Jeg får at vide, at fanger som mig, der opfører sig godt,
får lov til at gå rundt i den frie luft.
Hver dag får vi lidt motion, og det skal jeg hen til nu.
Der er en basketbane og en fodboldbane.
De har et aflukket rum til vægtløftning
med nogle virkelig gamle og rustne vægte.
Det hele er lidt gammelt,
men det er meget bedre end ingenting.
Jeg er meget imponeret over fangernes incitament til god opførsel,
om det er at kunne arbejde i køkkenet eller at kunne træne.
Det ligner, at de prøver at gøre noget,
som kan skabe forandring for dem, der ender herinde.
DAG 3
Det er min tredje dag i Zenica-fængslet i Bosnien.
Jeg ville gerne finde min venlige cellekammerat Eldin,
men han er ikke til at finde.
Lad os gå rundt. Kom.
En af vagterne fortæller, hvor jeg kan finde ham.
Få dage efter jeg har mødt Eldin,
er han kommet i problemer igen.
Han slår mig som typen.
Han er havnet i isolation.
Man får åbenbart masser af frihed, hvis man arter sig,
men nu skal jeg se, hvad der sker, hvis man ikke gør.
Hvordan går det?
Hvad skete der? Hvordan havnede du her?
Betjenten bad mig gå tilbage til cellen, og jeg adlød ikke en direkte ordre,
da jeg sagde, jeg ikke ville.
Jeg kom i skænderi med ham, så han gav mig håndjern på
og sendte mig i isolation.
Jeg er rapkæftet og snakker meget. Min mund er hurtigere end tankerne.
Det er 14. gang, jeg er i isolation på seks år.
Eldins mund har skaffet ham 15 dage mere helt alene.
Det er en meget nøgen celle.
Der er et bord og en stol,
en bunke beton med en madras på…
Det er alt, jeg har. To puder, to lagener og en madras.
Ingen cigaretter. Kun mad. Ingen avis. Man har intet at lave.
I 23 af døgnets timer er man herinde,
og så får man én time udenfor.
Eftersom du har været her 14 gange, virker det tydeligvis ikke på dig.
Man bliver skør af det. Jeg vil ikke lyve.
Det gør det værre. Det gør mig mere vred.
Det pisser mig af, og jeg er sur på alle,
når jeg kommer ud,
og så gør jeg dumme ting igen, så jeg havner i isolation.
De kan låse mig inde og smide nøglen væk,
og så er jeg artig i 15-20 dage på en måned,
men så siger noget klik i mit hoved igen,
og så er jeg tilbage til min gamle opførsel.
Tror du, at din opførsel bunder i et psykologisk problem?
Jeg oplevede krigen.
Jeg sad derhjemme som niårig,
da folk kom med automatvåben og førte min far i en koncentrationslejr.
Jeg blev ført i en lejr.
Det har haft stor påvirkning på min barndom.
Jeg vil ikke bruge det som undskyldning.
Jeg kan ikke fortsætte sådan. Jeg giver det hele tiden skylden.
Andre har oplevet meget værre.
Nogle har mistet hele familien i krigen.
Du skulle bare forstå,
hvorfor jeg skiftede sådan fra en positiv til en negativ person.
Jeg forstår.
Jeg håber, du nu kan begynde at se tingene anderledes.
-Ikke? -Jo.
-Hav en god dag. -Ja, pas på dig selv.
Ja.
Når man har oplevet så meget traumatisk som Eldin,
tror jeg ikke, at isolation er svaret.
Jeg kan ikke understrege nok, hvor skadeligt det må være for dem
at tilbringe dagevis i det rum helt alene.
Jeg har selv tilbragt månedsvis i isolation på den måde.
Det gør ikke noget for at forandre folk.
Man bliver mere vred og frustreret.
Det er det, han oplever.
Jeg vil vide, hvordan vagterne retfærdiggør den hårde behandling.
Boris Soko har arbejdet her i 15 år.
Jeg har oplevet et mere afslappet miljø.
Og jeg har besøgt de meget lukkede rum, hvor de bliver straffet.
Hvilket formål tjener det?
Formålet med denne foranstaltning
og området, hvor vi isolerer fanger, der hele tiden ikke adlyder
reglerne og regulativerne, er,
at hvis fangerne kan lære at styre deres opførsel
og opføre sig ordentligt, resulterer det i forbedringer og belønninger.
De er nødt til selv at lære og forstå det
i løbet af deres tid her.
Har tingene ændret sig mærkbart i den tid, du har været vagt?
For de indsatte
er det meget nemmere for dem at afsone deres straffe nu.
Men det er blevet sværere for os vagter at arbejde.
Det er en kollektiv indsats for at hjælpe fanger,
der har begået forbrydelser udenfor,
der skal rehabilitere dem, mens de er her,
så de kan blive lovlydige borgere,
der følger samfundets regler.
Måske kan man retfærdiggøre en hård brug af pisken og guleroden,
hvis det virkelig rehabiliterer de indsatte.
Men den slags hærdede mafiafolk og vaneforbrydere, de har her,
er ikke nemme at rehabilitere.
Til spisning næste dag finder jeg min cellekammerat, bandelederen Elvis.
Da vi nu er bedre venner, spiser jeg frokost med ham.
Får alle det samme, eller må man vælge?
Man kan vælge.
Disse metalbakker findes ikke mange steder mere.
De er så farligt et våben, men der er…
…sådan en tillid til fangerne her, at de gerne lader dem få disse bakker.
Jeg har ikke set dem, siden jeg selv sad i fængsel.
Jeg vil gerne vide, hvordan Elvis blev gangster i første omgang.
Og dette er?
-Bror. -Det er din bror.
-Ja. -Hej.
-Rart at møde dig.
Mit navn er Sami.
Sami.
Elvis og hans storebror Sami var begge involveret i organiseret kriminalitet.
Jeg prøver at finde ligheden, men han er den pæne af jer, ikke?
De afsoner begge lange straffe for væbnet røveri og mord.
Fortæl lidt om, hvor I kommer fra.
Hvordan var jeres barndom?
Vi havde en dårlig og fattig barndom.
En fattig barndom.
Vores far var i Bosnien-Hercegovinas hær,
og han blev invalid.
Hvad vil I sige er årsagen til, at I blev involveret i kriminalitet?
Mest fattigdom.
Fordi landet var i krig.
Vores far havde ikke råd til at alt det, en ung dreng eller teenager behøver.
Så vi besluttede at skaffe det selv og valgte denne vej.
Vi for vild på vejen, og selv i dag må vi leve med konsekvenserne.
-Har du tænkt dig at spise de pølser? -Nej.
Ja.
Jeg troede, du kiggede venligt på mig, men du ville bare have min mad.
Drikker du kaffe?
-Kaffe? Ja. -Ja.
-Så lad os gå. -Ja.
Lad os få en kop kaffe.
Den er varm.
Man kan ikke drikke kaffe hvor som helst.
Normalt har alle deres egen plads til at drikke kaffe, spise og så videre.
Så dette er jeres hjørne til at drikke kaffe?
Ja.
Vi drikker kaffe her.
I snakkede om, hvordan I begyndte på organiseret kriminalitet.
Hjælp mig med at forstå det.
Efter krigen var mange ting tilgængelige,
såsom våben, ligesom de er i dag.
I dag kan man også finde alle mulige billige våben.
-Vi dannede begge bander. -Ja.
På hans side og min.
Vi skræmte dem til at arbejde for os.
Dag efter dag. "Jeg vil have det og det her."
Indtil man kommer dybere og dybere ned i det.
Det var aldrig nok. Det var grådighed.
Hvor meget har fængslet forandret dig, Sami?
Meget.
Jeg handlede impulsivt,
men jeg er begyndt at tænke anderledes. At handlinger har konsekvenser.
Før elskede jeg at slås. Det var i mit blod.
Nu ved jeg, at hver slåskamp betyder straf.
Så nu tænker jeg over det, før jeg gør noget.
To meget interessante og åbne personer.
Deres liv er i høj grad et eftermæle af krigen her,
for de fik adgang til våben
og kunne bruge de våben til at begå røverier.
Deres tid i fængslet har været fyldt med refleksion,
og nu siger de, at de ikke længere er de mænd, folk engang frygtede.
DAG 5
Den ultimative belønning for god opførsel i Zenica
er overførsel til den del af fængslet,
der næsten ikke er et fængsel, og der skal jeg hen denne morgen.
Nogle vil beskrive det som et åbent fængsel.
Man kan se biler, fodgængere og folks boliger
fra denne del af fængslet.
Der er stadig en forbindelse til omverdenen.
Man må bo i dette åbne miljø, hvis man følger reglerne
og snart skal løslades.
Derfor er det perfekt til at se,
om fængslet virkelig har rehabiliteret fangerne for bestandigt.
Hej.
Hej. Jeg er Raphael.
-Og du hedder? -Mirza.
Mirza. Er dette træningssalen?
Må alle benytte det?
Alle os her må benytte det.
Kom an.
Dig og mig?
Hvis du taber, betaler du for kaffen.
Mirza var medlem af en mafialignende forbryderorganisation,
og blev dømt for en række forbrydelser,
men han står til snart at blive løsladt.
Det her er dejligt og afslappende.
Alle hygger sig her.
Her er rent og pænt. Og de andre er gode fyre.
De kan lide sport og træning. De arbejder og har familier.
Det er som et paradis her.
Hvordan får man en plads her?
Ved at opføre sig ordentligt og arbejde.
Dette er det bedste sted, men man skal være klog.
I fængslet må man kæmpe.
Men over tid forbedres man, og man indser, det er bedre her
end ovre i isolation, og så slapper man af.
Må jeg se, hvor du sover?
-Hvor din celle er? -Okay.
-Vis mig det. -Lad mig lige skifte.
Han er en stor fyr.
Men jeg føler mig ikke truet. Han virker venlig.
Okay.
Denne vej.
Min nye cellekammerat er her.
Flot udsigt, ikke?
Jo.
Okay. Tak.
Det er VIP!
VIP!
Her.
Meget interessant.
Så I er to? Der sover to i dette rum?
Jeg havde en bofælle,
men han begik en fejl og blev smidt ud herfra.
Fangerne bliver stadig overvåget i denne afdeling,
og de må ikke træde forkert, hvis de vil blive.
Mirza har været forsigtig med at følge reglerne nøje,
men har han virkelig forandret sig?
Fortæl mig om privilegierne.
Eksempelvis kan man få
fem dages udgang om måneden,
for at de kan se, om man er klar til at komme ud.
Et stort privilegie.
Efter disse fem dage gør jeg mit bedste for ikke at gøre noget dumt.
Fortæl mig, hvad du sidder i fængsel for.
Var det stoffer eller røverier?
Ingen stoffer.
Aldrig med stoffer.
Okay. Ingen stoffer.
Bedrageri?
Lidt bedrageri.
Jeg beskyttede folk.
Når nogen sagde nej til noget, gjorde jeg alt for, at de sagde ja.
Mange af disse handlinger…
Nogle er jeg dømt for, andre er jeg ikke.
Jeg er den, jeg er.
Men vil du høre, hvad der hjalp mig mest i fængslet?
Den her hjælper.
Koranen.
Den ærede Allah, koranen, islam.
Når jeg kommer ud, tager jeg til Europa…
…for Bosnien er fattigt.
Der er ingen penge her.
Europa er fuld af penge, så der vil være flere til mig.
Og hvordan vil du tjene de penge?
På samme måde som før.
Sådan er livet, sådan vil jeg fortsat gøre.
Jeg vil aldrig ændre mig.
Hvorfor indrømme det over for mig?
Fordi jeg er ærlig. Jeg er ikke som de andre kujoner.
Jeg er barn af gaden.
Fængslet har ikke forandret mig. Det kan kun gøre det værre.
Han var lidt af en rutsjebane at møde.
Når han kommer ud, går han tilbage til samme livsstil.
Man kan tilbyde alle de rehabiliteringsprogrammer, man vil.
Før de er klar til at ændre sig, vil de aldrig ændre sig.
DAG 6
Det er min sidste dag i Zenica-fængslet.
Der er mange mordere her,
men før jeg tager væk,
inviteres jeg til at møde fængslets måske mest berygtede fange.
Jeg føres til en af de mere sikrede dele af fængslet,
hvor fangerne…
Her holdes fanger enten for egen beskyttelse
eller for andre fangers.
Manden, jeg skal møde…
…anses for meget farlig,
og jeg hører, han har begået rædselsvækkende forbrydelser,
så jeg er lidt nervøs omkring det.
Hej.
Jasminko?
Ja.
Ja? Raphael.
Rart møde dig.
Jasminko Jašarević har fået en af de længste fængselsdomme,
der nogensinde er uddelt i Bosnien.
Man får ikke livstid i Bosnien, men han har fået 42 år.
Indtil videre har han afsonet 16.
Hvilke forbrydelser har du begået?
Mord.
Et af mordene fandt sted i år 2000.
Og de to andre
fandt sted i 2003 og 2004.
Hvor mange har du slået ihjel?
Fire.
To blev dræbt for penge, det er alt, jeg kan sige.
Blandt hans forbrydelser var et brutalt mord på en 71 år gammel dame
hvor han stjal smykker og penge.
Jašarevićs forbrydelser blev begået flere år efter krigen i Bosnien.
Han kom endda med i de internationale fredsbevarende styrker dengang.
Men i stedet for at bevare freden, myrdede han igen og igen for penge.
Var mordet i år 2000
forbundet til din rolle i de fredsbevarende styrker?
Det var en mand, som var…
…journalist under krigen.
Jeg blev hyret af to folk til at skaffe optagelser
fra den person, jeg endte med at slå ihjel.
Fortæl mig, hvem Jasminko er, udover den dømte kriminelle.
Jeg var embedsmand.
Så valgte jeg kriminalitet som levevej. Det var min fejl.
Jeg er ikke farlig eller voldelig.
Jeg er en morder, men vi har også hjerter.
Jeg er af kød og blod ligesom dig.
Familierne til dem, du dræbte,
dem, der elskede dem,
hvordan skal de forstå det?
Jeg gjorde det.
Intet kan gøre op
for det familiemedlem, der blev dræbt.
Selv hvis de idømte mig dødsstraf, ville det ikke bringe de dræbte tilbage.
Du afsoner en meget lang dom.
Tror du, at du nogensinde kommer ud?
Lad os bare sige…
…at om to-tre år er jeg halvvejs gennem min dom.
Jeg håber…
…at jeg vil være ved godt helbred og rask i sindet,
når min frihed kommer.
Med mange af dem, jeg har mødt, kan man sætte deres gerninger i kontekst.
Det kan have været på grund af krig eller fattigdom.
Men når en mand dræber fire, kan det ikke sættes i kontekst.
Måske er han typen, der aldrig bør løslades.
Før jeg forlader Zenica-fængslet,
vil jeg spørge fængslets direktør, Redzo Kahric,
hvor meget han tror, hans regime, der er delvist afslappet og hårdt,
forandrer de kriminelle til det bedre.
Jeg møder ham i en helt ny del af fængslet,
hvor nogle af fangerne snart skal flyttes hen.
Mit mål er at udvikle tillid med de indsatte,
og fængslets hovedmål, som vi har opnået,
er at forandre de indsattes liv.
Når man giver dem tillid,
så vil nogle af fangerne være bedre til at holde ord
end de fleste almindelige borgere udenfor.
Hvad angår dem, der skaber problemer og ikke følger reglerne,
hvis de ikke vil hjælpe sig selv, kan vi ikke hjælpe dem.
Hvor meget succes har fængslet haft med, at folk ikke fængsles igen?
Hvor mange af dem, der kommer ud, havner i fængsel igen?
Jeg har observeret, at de fleste af de indsatte,
der bliver prøveløsladt,
skammer sig over at komme tilbage i fængsel.
De vil gerne være ærlige mænd og glemme deres forbrydelser.
Det er svært, men vi har flere og flere indsatte,
som accepterer den måde at tænke på, og som bevæger sig i en positiv retning.
Da jeg forlader Zenica-fængslet, er Eldin stadig i isolation.
Jeg håber, han kan komme fri
af den cyklus af destruktiv opførsel, som han er fanget i.
Elvis og hans bror Sami har stadig mange flere år i fængslet,
før de kan få sat deres forandringer på prøve.
Bag disse mure har jeg mødt nogle af Bosniens farligste kriminelle.
At motivere dem til forandring er ikke nemt,
men Zenica-fængslet gør uden tvivl sit bedste for at gøre en forskel.
Men givet de komplekse udfordringer, som landet stadig står med,
er det begrænset, hvad de kan gøre.
Tekster af: Jesper Sodemann