A NETFLIX SOROZATA
A zenicai börtön, Bosznia-Hercegovina.
Egy hanyatló, de szigorúan ellenőrzött börtön a kommunista időkből.
Sok embert lelőttél?
Igen.
Sokat. Nem zavar.
Az országban rendkívül aktívan működik a szervezett bűnözés,
ebben a börtönben pedig számtalan veszélyes embert őriznek.
Imádtam verekedni. A véremben volt.
Fegyverkereskedőket, bandavezéreket és brutális gyilkosokat.
Tény, hogy gyilkoltam, de nekem is van szívem.
Ebben a 130 éves börtönben töltöm majd a következő hetet.
De nem először kerülök rács mögé.
A nevem Raphael Rowe.
Az Egyesült Királyságban elítéltek egy gyilkosságért, amit el sem követtem.
Életfogytig tartó börtönbüntetést kaptam.
Tizenkét évbe telt, hogy tisztára mossam a nevem.
Most a világot járom,
hogy megtapasztaljam, milyen az élet a világ legkeményebb börtöneiben.
Bosznia, Közép-Európa.
Kevesebb mint 30 évvel ezelőtt ez még háborús terület volt.
Bárhová megyünk Boszniában,
mindenhol van valami, ami az itteni borzasztó konfliktusra emlékeztet.
Például ilyen lövés okozta lyukak.
A szocialista Jugoszlávia széthullása után Bosznia kikiáltotta a függetlenségét.
Ám ezután éles konfliktus tört ki,
ami idevonzotta a terület harcosait.
Több mint 200 000 ember halt meg harc, mészárlás vagy etnikai tisztogatás során.
Kétmillióan elmenekültek az országból.
A háború utáni kaotikus állapotok
kedveztek a maffiaszerű szervezeteknek.
A háború szegénységet és instabilitást hozott,
ahol a virágkorát élte a szervezett bűnözés.
Ez vezetett Európa legkomolyabb problémáihoz.
Fegyver-, drog- és emberkereskedelemhez.
Ma Európán belül Boszniában a legnagyobb szervezett bűnözés aránya,
majdnem akkora, mint Oroszországban.
Azok a veszélyes bűnözők, akiket elkapnak, jó eséllyel a zenicai börtönbe kerülnek.
Itt fogom tölteni a következő hetet.
A háború életeket tesz tönkre.
Brutalitást és veszélyes bűnözőket szül.
A boszniai börtönben, ahová megyek,
nagyon komoly szervezetekben tevékenykedő bűnözőket tartanak fogva.
Ezek az emberek hírhedtek arról,
hogy erőszakosak és félelmetesek.
Hamarosan megérkezünk, és fogalmam sincs, mire számítsak.
A szigorúan ellenőrzött zenicai börtönnek félelmetes hírneve van.
A boszniai háború után
jellemző volt itt az emberi jogok megsértése
és a bántalmazás is.
Remélem, jól fognak velem bánni.
ELSŐ NAP
Forduljon a fal felé! Emelje fel a kezét!
Megmotozzuk magát,
hogy lássuk, hozott-e valamilyen tiltott tárgyat.
Engedje le a kezét! Forduljon felém!
Mehetünk.
A következő vizsgálathoz meztelenre kell vetkőznie.
Nyissa ki a száját!
Nyelvet fel! Most le!
Nézzen balra! Most jobbra!
Vegye le az alsóneműt!
Sokszor vetkőztettek már le, hogy átkutassanak,
de ez volt az egyik legmegalázóbb élményem.
Emelje fel a nemi szervét!
Oké. Forduljon meg!
Guggoljon le!
Köhögjön!
Jó.
Menjen be!
Álljon a falhoz!
Ez aztán alapos motozás volt.
Levetkőztettek, a golyóim alá is benéztek,
és guggolva köhögnöm kellett.
Nagyon alaposan meggyőződnek arról,
hogy a rabok, akik bekerülnek ide,
nem csempésznek be semmit.
Álljon meg!
Maradjon!
Vegye fel a nadrágot és az inget!
Az egyenruha, amit a rabokra kényszerítenek,
azt sugallja, hogy muszáj alkalmazkodnunk a szabályokhoz.
Nem túl meleg ez az egyenruha, de legalább van.
Jöjjön velem!
Néhány épület…
újabbnak látszik a többinél,
de a legtöbb…
nagyon lepukkant.
Most a cellám felé tartok, ahol találkozni fogok
a cellatársaimmal.
Egyenesen!
Nagyon izgulok.
Ebben a szárnyban sok erőszakos ember él,
akik fegyver-, drog- és emberkereskedelemért ülnek.
Ez az új arc.
Akár maffiafőnökök vagy gyilkosok is lehetnek a cellatársaim.
Vedd le a cipőd!
Gyere be!
Oké. Az enyém?
Igen.
- Elvis. - Elvis. Raphael.
Raphael.
Örvendek.
Egy, kettő, három, négy, öt. Hat fő?
Öt. Igen.
- Veled együtt öt. - Rajtam kívül négy.
- Igen. - Oké.
Ágyazzunk meg neked!
Ágyazzunk meg!
Oké.
Így kell kinéznie.
Oké.
Fogd meg!
- Te is itt élsz? - Igen.
- Raphael vagyok. - Én Eldin.
Ne csacsogjatok ágyazás közben!
Csúsztasd be alá!
Fogd meg itt!
A párnát.
Kész.
Kösz a segítséget, Elvis.
Hoztál cigit? Dohányzol?
Nem.
Hoztál valamit?
Nem.
Ez milyen felső?
Mi? Tetszik a melegítőm?
Szeretnéd, hogy levegyem?
Nem valami barátságos fogadtatás.
Szeretnél ablakot pucolni?
- Mármint ezeket? - Igen.
Add oda neki az újságot!
És itt a flakon.
Tisztán kell tartanunk a cellát.
Valami gond van? Gyerünk!
Oké
Szerintem nem azért csináltatod ezt velem, mert koszos az ablak,
hanem mert olyan kedved van.
Azt teszed, amit mondanak neked.
Ez egy börtön.
Nem egy óvoda.
Természetesen.
A többi cella is ugyanilyen ezen a folyosón?
Ne lóbáld a kezed, ha hozzám beszélsz!
Jól van. Csak beszéd közben mindig gesztikulálni szoktam.
Én nem tűröm az ilyesmit.
Miért vagy idebent?
Gyilkosságért és szervezett bűnözésért.
Valami bűnszervezetet vezettél?
Igen.
Büszke vagy rá? Elmosolyodtál.
Egy másik cellatársam végre közbeszólt, hogy megmentsen.
Én tudok angolul, szóval ha úgy könnyebb, nyugodtan beszélhetsz velem.
- Bocs, hogy is hívnak? - Eldin.
- Eldin.
- Jól ejtem ki? Eldin. - Igen.
Oké.
Ő is a cellatársunk, Muharem.
- Ó, még egy ember! - Üdv!
- Harem? - Muharem.
Muharem. Jó. Örvendek.
És te miért kerültél be?
Csalásért, pénzmosásért és illegális fegyvertartásért.
Az EUPM-nél, az európai rendőrségnél dolgoztam.
Három és fél héttel az esküvőm előtt egy részeg sofőr megölte a feleségemet.
Tönkrement az életem.
Már nem rendőr akartam lenni,
hanem bűnöző és szerencsejátékos.
Fegyvereket akartam lopni és árulni.
Így jutottam ide.
Először ülsz börtönben?
Nem, 2011-ben is ültem.
Mennyit?
Másfél évet. Fegyvertartás miatt.
Egy automata Uzi kézifegyverem volt.
Miért volt ilyened?
Nem tudnám megmondani.
Eldin felajánlotta, hogy körbevezet.
Ez a nappali szobánk. Itt cigizünk,
sakkozunk, újságot olvasunk. Mindennap kapunk újságot.
És itt a mosdó.
Érzem a szagát. Ti már biztos megszoktátok.
- Ez a zuhanyzó. - Oké.
Itt vannak a vécék.
Oké.
Te biztos nem érzed, de én igen. Jó büdös.
Igen, mert lyukas a fal
és befolyik a víz.
Nem tudunk mit kezdeni vele. Ez egy régi épület.
Négy vízcsap.
- Van hideg és meleg víz is? - Mindennap van meleg víz.
És ki szokott itt takarítani?
Mindennap más.
Ezen a helyen semennyi takarítás nem segítene.
Mintha visszacsöppentem volna a 19. századba.
Milyen gyakran jártok ki sportolni?
Két óránk van sétálni és kettő sportolni az edzőteremben.
- Oké. - Egyszer délelőtt,
- egyszer délután. - Oké.
Meglepő módon ebben a börtönszárnyban
még az erőszakos bűnözők cellaajtaját se zárják be éjszakára.
A szárnyon belül szabadon mozoghatnak.
Csak azt az ajtót zárják.
Szóval hétkor bezárják azt az ajtót,
és onnantól senki se felügyel rátok?
Igen.
Elég laza itt a rendszer.
Nem tűnik szigorúnak. Nem érzem, hogy be lennék zárva.
Gondolom, nagyon megbíztok egymásban.
Az emberek azt hiszik, hogy a börtönlakók veszélyesek és erőszakosak.
Nem szabad ennyit eret adni nekik. Biztos folyton verekednek.
Néha tényleg vannak, akik összekapunk.
Persze.
Múlt hónapban verekedtem, és 15 napra különzártak.
Min vesztetek össze?
Valami hülyeségen. A tévén és a távirányítón.
És 15 napra különzártak.
Igen.
Ezután visszatérek a cellámba.
Szeretnék jobban kijönni Elvisszel, a félelmetes cellatársammal,
úgyhogy leülünk beszélgetni.
Nem először vagy börtönben.
Nem.
Negyedszer.
- Negyedszer? - Igen.
Összesen hány évet töltöttél börtönben eddig?
Nagyjából 13 évet.
Amikor a bűnszervezet főnöke voltál,
milyen dolgok vezetésében vettél részt?
Rablások, súlyos testi sértések.
Sok minden volt.
Ha azt mondták, gyújtsak fel három autót,
odaküldtem két-három embert.
Ez egy szolgáltatás.
Ha valaki zaklat, szólhatsz nekem, hogy ártsak neki,
gyújtsam fel a házát vagy az autóját,
hogy tönkretegyem.
Sokat kerestél ezzel?
Sok mindent kaptam.
Pénzt, jó kocsikat,
rengeteg fegyvert és drogot.
Tapadtak rám a nők.
Sok embert lelőttél?
Sokat.
Sokat?
Igen.
Mi olyan mulatságos?
Az, hogy számomra ez teljesen normális.
Nem zavar.
Megbántál bármit abból, amit tettél?
Megbántam-e?
Igen. Egyszer egy rablás gyilkosságig fajult.
Nem kellett volna meghalnia az illetőnek.
Őt nagyon sajnálom.
Mikor először beléptem a cellába, nem tudtam, mi vár rám.
Elvis és a többi cellalakó nagyon ijesztő jelenségek.
Elvis bandavezér volt,
hozzászokott az emberek irányításához és a manipuláláshoz.
Nagyon labilisnak tűnt.
Néha azt hittem, nekem fog esni.
Gondoltam, ha torkon ragad,
majd jobb kézzel behúzok neki egyet.
Így fest a túlélés egy börtönben,
amikor nem tudod, kivel állsz szemben.
Megtudtam, hogy az itt élő rabok közül sokan
korábban erőszakos bűnbandáknak dolgoztak.
Nagyon érdekel, hogy a börtön igyekszik-e
jó útra terelni az ilyen kemény bűnözőket.
MÁSODIK NAP
Ez az első reggelem a zenicai börtönben.
Elvis hajnali ötkor elment dolgozni,
így hárman maradtunk Eldinnel és Muharemmel.
Jelentés.
- Névsorolvasás lesz? - Igen.
Minden reggel 7:30-kor megszólal a sziréna és névsorolvasást tartanak.
- Vége. - Ennyi volt?
Igen, ennyi. Mehetünk.
Nem is látszott, hogy számol.
Néhányan hajnali ötkor elmentek dolgozni.
Őket kihúzta, úgyhogy tudja, hány fő maradt itt,
hányan dolgoznak és ki van valahol máshol.
Te dolgozol? Ma fogsz dolgozni?
Én nem mehetek. Már mondtam.
Két hete bunyóztam.
Büntetésben vagy?
Igen. C kategóriás vagyok.
Értem. Az az alacsonyabb kategória.
Négy hónapig nem dolgozhatok,
és egyéb hasznos tevékenységet se végezhetek.
- Igen? Négy… - Igen.
- Ez a négy hónap a büntetésed? - Igen.
- Azért, mert verekedtél. - Igen. És az a 15 nap magánzárka.
Tapasztalatból tudom, hogy 15 magánzárkában töltött nap borzasztó.
Úgy tűnik, itt a kihágásokért azonnali és komoly büntetés jár.
Én még új vagyok, tiszta lappal indulok, és semmitől nem tiltottak el.
Dolgozni is mehetek.
- Ide? - Igen.
A konyhában kaptam munkát.
- Ezt kell csinálnom? - Igen. Alaposan.
- Oké. Beszélsz angolul? - Igen.
Jól van.
- Ezt te főzted? - Igen.
Így kell, nézd!
Így gyorsabb.
Értem.
Oké. Mert ránk szólnak…
Nem repdesek az örömtől, amikor meglátom a cellatársamat, Elvist, a bandavezért.
Nem jól csinálod. Így kell.
Ő az ellenkezőjét mondta. Te meg ezt mondod.
Így kell.
Döntsétek már el!
Elvis 20 év börtönbüntetést kapott, amiből már hetet letöltött.
Fenyegető aurája ellenére
úgy tűnik, legalább szorgalmasan dolgozik,
és ma egy kicsit barátságosabban is viselkedik.
Öntsük ki ezeket! Hozd azt!
A legkönnyebbet viszem.
A másikat is hozd!
Oké. Azt hittem, enyém a könnyű rész,
de megcsináltatod velem a nehezet is.
Hű, de nehéz!
Szóval te már hajnali öt óta itt vagy?
Igen, öttől délig dolgozom.
Kaptok ezért fizetést?
Igen.
Havi 100 eurót kapok.
Ennyi elég ahhoz, hogy egy rab kényelmesen éljen itt.
Vehetünk belőle gyümölcsöt,
fogkrémet és egyéb hasznos dolgokat.
Miért szeretsz itt dolgozni?
Szeretnék megtanulni főzni.
Miért?
Talán dolgozhatok majd séfként, ha kiszabadulok.
Az nagy változást hozna az életedbe.
Igen. Megpróbálom. Vagy sikerül, vagy nem.
Mikor idejöttem, azt hittem, azt látom majd, hogy másokat ugráltatsz.
Meglepett, hogy mennyire keményen dolgozol itt, Elvis.
Már megváltozott a gondolkodásmódom.
Már egészségesebb a hozzáállásom.
Itt szoktam hozzá a munka világához, mert sosem volt még normális állásom.
Sokat változtam. Más ember lettem.
Nemcsak azt tanultam meg, hogyan zajlik itt a munka,
hanem Elvisről is többet megtudtam.
Lenyűgöző.
Úgy érzi, ez a munka megváltoztatta a személyiségét.
De van egy másik oldala is.
Az a félelmet keltő aura, amit mindig érzek a jelenlétében.
De keményen dolgozik. Ez inspirálja őt.
És szerintem ez jó.
Véget ért a műszakom a konyhában.
A hozzám hasonló rabokat, akik jól viselkednek a börtönben,
kiengedik a friss levegőre.
Mindennap mozoghatunk egy kicsit.
Most épp ez fog következni.
Van itt kosárpálya és focipálya.
Egy elkerített részen vannak súlyzók,
amik elég réginek látszanak.
Minden régi,
de a semminél ez is sokkal jobb.
Nagyon tetszik, hogy a rabokat olyasmivel ösztönzik a megfelelő viselkedésre,
mint a konyhai munka és a lehetőség az edzésre.
Az a benyomásom, hogy igyekeznek
változtatni az itt élő emberek életén.
HARMADIK NAP
Ez a harmadik napom Boszniában, a zenicai börtönben.
Eldint keresem, a barátságosabb cellatársamat,
de sehol sem találom.
Menjünk körbe! Erre!
Végül az egyik őr árulja el, merre lehet.
Csak pár napja ismerem Eldint,
de máris újra bajba keveredett.
Jellemző rá.
Magánzárkába került.
Aki tud viselkedni, azzal viszonylag rugalmas ez a rendszer.
De most megláthatom, mi történik azzal, aki nem tud.
Hogy vagy?
Mi történt? Hogy kerültél ide?
A börtönőr visszaküldött a cellámba,
én pedig nem engedelmeskedtem,
hanem azt mondtam, nem megyek
Ezen összevesztünk, ezért megbilincselt,
majd idehozott a magánzárkába.
Nagy a szám. Sokat dumálok.
Gondolkodás nélkül beszélek.
Hat év alatt ez a 14. alkalom, hogy magánzárkába kerültem.
Eldin újabb 15 nap magánzárkát kapott a nagy szája miatt.
Elég barátságtalan ez a cella, nem?
Van egy asztal, egy szék,
egy darab betonkő, rajta egy matrac…
Ez minden. Két párna, két paplan és egy matrac.
Nincs cigi. Semmi, csak étel. Nincs újság. Nincs mit csinálnom itt.
Huszonhárom órát idebent töltök,
egy órát pedig sétálhatok kint.
Már 14-szer voltál itt, úgyhogy nyilván nem hatékony.
Legalábbis neked.
Nem fogok hazudni, bele lehet bolondulni.
Csak ront a helyzeten. Még frusztráltabbá tesz.
Feldühít, mindenkire mérges leszek, ha kiengednek,
és utána is hülyeségeket fogok csinálni, aztán visszazárnak.
Ha örökre bezárnának egy szobába,
havi 15-20 napig jól viselkednék,
de aztán valami elpattanna bennem
és ugyanolyan balhéssá válnék, mint korábban.
Szerinted valami mentális betegség okozza a viselkedésedet?
Túléltem a háborút.
Kilencéves voltam,
amikor fegyveres emberek elvitték apámat egy koncentrációs táborba.
Engem is elvittek.
Ez nagy hatással volt a gyerekkoromra.
De nem akarom kifogásként használni.
Nem viselkedhetek örökké rosszul. Folyton erre fogok mindent.
Mások rosszabb dolgokat is megéltek.
Valaki elvesztette az egész családját a háborúban.
Csak azt akartam, hogy értsd,
- mi változtatott… - Értem.
…ennyire negatív emberré.
Értelek.
Remélem, mostantól másképp látod majd a dolgokat.
- Érted? - Igen.
- Szép napot! - Neked is. Vigyázz magadra!
Rendben.
Egy olyan embernek, aki ennyi szörnyűséget átélt,
talán mégsem a magánzárka jelenti a megoldást.
Nem győzöm hangsúlyozni, mekkora kárt tehet egy emberben az,
ha napokat kell eltöltenie egyedül egy ilyen helyen.
Én magam is hónapokat töltöttem magánzárkában.
Ez senkinek nem segít megváltozni.
Csak még frusztráltabb lesz tőle az ember.
Ő is pontosan erről számolt be.
Érdekel, mi a véleménye az őröknek az itteni rendszer durva oldaláról.
Boris Soko 15 éve dolgozik itt.
Láttam a lazább környezetet,
és láttam, milyen korlátok közé szorulnak, akik büntetésben vannak.
Mire jó ez? Mi a célja?
Ennek az eljárásnak az a célja,
azért különítjük el az engedetlenül viselkedő börtönlakókat,
akik rendszeresen áthágják a szabályokat,
hogy a rabok megtanulják, hogy csak akkor kaphatnak jutalmat,
és csak akkor fejlődnek, ha jó a magatartásuk.
A magánzárkában töltött idő alatt
meg kell tanulniuk a leckét.
Történt jelentősebb változás, amióta maga itt dolgozik?
Az biztos, hogy a raboknak már
sokkal könnyebb letölteniük a büntetésüket.
Nekünk, börtönőröknek viszont nehezebb a dolgunk.
Közösen kell dolgoznunk azon, hogy segíthessünk a raboknak,
akik odakint bűncselekményt követtek el,
hogy rehabilitálódjanak nálunk
és törvénytisztelő polgárrá váljanak,
akik betartják a társadalom szabályait.
Egy ilyen jutalmazásra és büntetésre alapozó rendszer elfogadható,
ha tényleg a jóra ösztönzi a rabokat.
De az itteni erőszakos maffiatagok és a visszaeső bűnözők
nem változnak meg egykönnyen.
Másnap ebédkor megkeresem Elvist, a bandavezér cellatársamat.
Most, hogy kibékültünk, együtt fogunk ebédelni.
Mindenki ugyanazt eszi? Vagy választhattok?
Van választék.
Ilyen fémtálcával már nem sok helyen lehet találkozni.
Nagyon veszélyes fegyver, de itt annyira…
megbíznak a rabokban,
hogy még mindig ilyen tálcákat használnak.
A szabadulásom óta nem láttam ilyet.
Tudni szeretném, miért lépett Elvis a bűnözés útjára.
Ez a…
- Bátyám. - A bátyád?
- Igen. - Helló!
- Örvendek.
Sami vagyok.
Sami?
Elvis és bátyja, Sami mindketten részt vettek szervezett bűnözésben.
Keresem a hasonlóságot, de kettőtök közül ő a jóképűbb.
Mindketten fegyveres rablásért és gyilkosságért kaptak hosszú büntetést.
Meséltek egy kicsit a családi hátteretekről?
Milyen gyerekkorotok volt?
Nehéz. Szegények voltunk.
Szegények.
Apánk Bosznia-Hercegovina hadseregében szolgált,
és hadirokkant lett.
Mi lehetett az oka annak, hogy bűnözésbe kezdtetek?
Leginkább a szegénység.
Az ország hadban állt.
Apánknak nem volt pénze megvenni, ami egy kisfiúnak és egy kamasznak kell.
Magunknak kellett pénzt keresnünk, és ezt az utat választottuk.
Rossz útra tértünk, és a következményeket a mai napig bánjuk.
Megeszed még azt a kolbászt?
Nem.
Én igen.
Azt hittem, engem nézel ilyen kedvesen, de csak a kajámat akartad.
Szoktál kávézni?
- Kávézni? Igen. - Igen.
Akkor menjünk!
Igyunk egy kávét!
Forró.
Nem kávézhatunk csak úgy akárhol.
Mindenkinek megvan a saját helye a kávézáshoz, evéshez és ilyesmihez.
Tehát ez a ti saját helyetek, ahol kávéztok?
Igen.
Mindig itt kávézunk.
Nos, ott tartottunk, hogy elkezdtetek szervezett bűnözéssel foglalkozni.
Elmagyaráznád, hogy ez pontosan mit takar?
Nagyon sok minden elérhető volt.
Például fegyverek. Ez ma is így van.
Ma is jó áron vagy ingyen hozzá lehet jutni különféle fegyverekhez,
- Bűnszervezeteket alapítottunk. - Igen.
Ő is és én is.
Megfélemlítéssel toboroztunk munkaerőt.
Folyamatosan az van, hogy ezt akarom, azt akarom,
és napról napra jobban bele lehet gabalyodni ebbe az egészbe.
Semmi nem volt elég. Kapzsi voltam.
Te mennyit változtál a börtönben, Sami?
Elég sokat.
Korábban impulzívabb voltam,
de már másképp gondolkodom, és tudom, hogy a tetteimnek megvan a következménye.
Régen imádtam verekedni. A véremben volt.
Ma már tudom, hogy a verekedés büntetést von maga után.
Már átgondolom a dolgokat, mielőtt cselekszem.
Két érdekes, nyitott személyiség.
Az életük részben a háború következményeként vált ilyenné.
Könnyen hozzájuthattak fegyverekhez,
amikkel aztán rablásokat követtek el.
A börtönben töltött idő alatt lehetőségük nyílt az önreflexióra,
és most már nem ugyanazok az emberek, akikről a társadalom rettegett.
ÖTÖDIK NAP
Zenicában a legjobbakat azzal jutalmazzák,
hogy elmehetnek a börtön egy olyan részére,
ami már nem is igazán börtönszerű. Ma reggel én is ellátogatok ide.
Egyesek szerint ez olyasmi, mint egy fogház.
Erről a területről látni lehet autókat, gyalogosokat…
és lakóépületeket is.
Itt van kapcsolatunk a külvilággal.
Azok élhetnek ebben a laza rendszerben, akik betartják a szabályokat
és hamarosan szabadulnak.
Ezen a helyen jól meg lehet állapítani, hogy a börtönben megjavulnak-e a rabok.
Helló!
Ó, helló!
Üdv! Raphael vagyok.
- És te? - Mirza.
Mirza. Szóval ez a tornaterem?
Bárki használhatja?
Bárki használhatja, aki itt van.
Ó! Gyere!
Játsszunk?
Ha veszítesz, meghívsz egy kávéra.
Mirza egy maffiához hasonló bűnszervezet tagja volt,
és több bűncselekményért ítélték el,
de hamarosan szabadul és visszatérhet a közösségbe.
Ez jó. Nagyon kellemes és megnyugtató.
Itt mindenki jól érzi magát.
Rend és tisztaság van. Az itteniek mind jó emberek.
Sportolnak, edzenek, dolgoznak és van családjuk.
Ez egy édenkert.
Mivel lehet ezt kiérdemelni?
Jó magaviselettel és munkával.
Ez a legjobb hely, de csak az kerül ide, aki elég okos.
A börtönben muszáj bunyózni.
De egyesek idővel rájönnek, hogy itt sokkal jobb élni,
mint odaát a magánzárkában, és inkább lehűtik magukat.
Ha végeztél, megnézhetem, hol alszotok
- és hol a cellátok? - Persze
Megmutatod?
Nagydarab fickó.
De nem ijesztő. Inkább barátságos.
Oké.
Erre van.
Helló! Itt az új szobatársam.
Szép a kilátás, nem?
De igen.
Oké. Köszönöm.
VIP!
VIP.
Ez az.
Nagyon érdekes.
Ketten laktok itt? Egy, kettő. Kétszemélyes a szoba?
Volt egy szobatársam,
de hibát követett el, ezért elküldték innen.
Ebben a részlegben is figyelik a rabokat,
és aki itt akar maradni, az nem tehet semmi rosszat.
Mirza gondosan betartja az összes szabályt,
de vajon tényleg megváltozott?
Milyen előjogaitok vannak itt?
Nos, például…
havonta öt nap kimenőt kapunk,
hogy lássák, készen állunk-e a szabadulásra.
Ez nagy kiváltság.
Ha letelt ez az öt nap, utána igyekszem nem csinálni semmi butaságot.
És milyen bűncselekményért csuktak le?
Drogokkal kapcsolatos? Vagy rablás?
Drog nem volt.
Ahhoz sose volt közöm.
Oké. Szóval drog nem volt.
Csak balhék.
Balhé.
Megvédjük az embereket másoktól.
Ha elutasítanak, ha nem kellünk nekik, bármit megteszünk,
hogy meggyőzzük őket.
Ezek a bűncselekmények…
Néhányért kaptam büntetést, néhányért nem.
Szóval ilyen vagyok.
De elárulom, mi segíthet a legtöbbet a börtönben.
Ez segít.
A Korán.
A drága Allah, a Korán, az iszlám.
Ha kiszabadulok, Európába megyek…
mert Bosznia szegény ország. Itt nincs pénz.
Európa nagyon gazdag, ott nekem is több pénzem lesz.
És mivel fogod megkeresni?
Azzal, amivel korábban.
Nekem ez az életem, ezt választottam, és folytatni fogom.
Nem fogok megváltozni.
Miért vallod ezt be nekem?
Mert őszinte ember vagyok. Nem vagyok gyáva.
Engem az utca nevelt.
A börtön nem javított meg. Csak ront rajtam.
Eléggé ingatag személyiség.
Azt mondja, ha kiszabadul, folytatni fogja a bűnöző életmódot.
Próbálkozhatnak itt bármilyen rehabilitációs programmal,
ha valaki nem akar megváltozni, az nem is fog.
HATODIK NAP
Ez az utolsó napom a zenicai börtönben.
Sok gyilkos él itt,
de mielőtt elmegyek,
szeretnék bemutatni nekem az itt élő leghírhedtebb rabot.
Most épp a börtön legszigorúbban őrzött részébe megyünk,
ahol olyan rabok…
Olyan rabok élnek, akiket el kell zárni
a saját vagy a többi rab érdekében.
A férfi, akihez most visznek…
rendkívül veszélyes.
Azt mondták, borzalmas dolgokat követett el.
Szóval kicsit félek.
Helló!
Jasminko?
Igen.
Igen? Raphael.
Örvendek.
Jasminko Jašarević kapta az egyik leghosszabb börtönbüntetést
a boszniai bíróság történetében.
Boszniában nincs életfogytiglan, de ő 42 évet kapott.
Ebből eddig 16-ot töltött le.
Miket követtél el?
Gyilkosságokat.
Az egyik 2000-ben történt.
A másik kettő…
A második 2003-ban, a harmadik 2004-ben.
Hány embert gyilkoltál meg?
Négyet.
Kettőt a pénz miatt. Ennyit mondhatok.
Többek között brutálisan meggyilkolt egy 71 éves nőt az otthonában
az ékszereiért és a pénzéért.
Jašarević évekkel a boszniai háború után követte el a bűncselekményeket.
Csatlakozott a nemzetközi békefenntartókhoz is,
akik akkoriban itt voltak.
De békefenntartás helyett újra és újra gyilkolt, hogy pénzhez jusson.
Van valami köze a békefenntartó posztodhoz
annak a 2000-ben elkövetett gyilkosságnak?
Az illető…
haditudósító volt a háború idején.
Két ember felbérelt, hogy szerezzek meg néhány felvételt
ettől a személytől, akit aztán végül megöltem.
Mit kell még tudni rólad azon kívül, hogy elítélt bűnöző vagy?
Hivatalnok voltam.
Aztán a bűnözést választottam, ami nagy hiba volt.
Nem vagyok veszélyes, sem erőszakos.
Tény, hogy gyilkoltam, de nekem is van szívem.
Hús-vér ember vagyok, akárcsak te.
Az áldozataid családjai,
a szeretteik…
Ők is megértik ezt?
Igen, gyilkoltam.
Tudom, hogy semmi nem hozhatja vissza
azokat az embereket, akiket megöltem.
Ha engem halálra ítélnének,
az se hozná vissza őket.
Nagyon hosszú ideig börtönben leszel.
Szerinted kiengednek még valaha?
Mondjuk, hogy…
két-három év múlva már a büntetésem felénél fogok járni.
Remélem…
egészséges leszek fizikailag és mentálisan is,
amikor kiszabadulok.
Az emberek, akiket megismertem,
sok esetben okkal tették, amit tettek.
A háború volt az oka, esetleg a szegénység.
De arra nincs semmi mentség, hogy valaki négy embert megölt.
Talán egy ilyen embernek sosem szabadna kiszabadulnia.
Mielőtt elhagyom a zenicai börtönt,
megkérdezem az igazgatótól, Redzo Kahrictól,
hogy szerinte ez a félig laza, félig nagyon szigorú rendszer
tényleg segít-e a raboknak megváltozni.
Egy vadonatúj börtönszárnyban találkozunk,
ahová hamarosan átköltözik majd néhány rab.
A legfőbb célom az, hogy a rabok megbízhatóak legyenek.
A börtön legfontosabb feladata, hogy megváltoztassuk a rabok életét,
és ezt mi teljesítjük is.
Higgye el, ha megajándékozzuk őket a bizalmunkkal,
ezeknek a raboknak a többsége megbízhatóbbá válik,
mint a legtöbb átlagos polgár odakint.
Azokon pedig, akik nem tartják be a szabályokat és csak a baj van velük,
nem tudunk segíteni, ha ők maguk nem akarják.
Mennyire tudja csökkenteni ez a módszer a visszaesést?
Más szóval: mennyien kerülnek újra börtönbe a szabadulásuk után?
A tapasztalat azt mutatja, hogy azok,
akiket feltételesen szabadságra bocsátunk,
nem akarnak visszakerülni a börtönbe.
Jó emberré akarnak válni és meg akarnak feledkezni a tetteikről.
Nem könnyű, de egyre több olyan rabunk van,
akik elfogadják, hogy ez a helyes út, és pozitív irányba változnak.
Mikor elhagyom a zenicai börtönt, Eldin még mindig magánzárkában van.
Remélem, egyszer képes lesz
kitörni ebből az önpusztító mókuskerékből.
Elvisnek és bátyjának, Saminek még jó pár évet itt kell tölteniük,
mielőtt bebizonyíthatnák, hogy tényleg megváltoztak.
Odabent Bosznia legveszélyesebb bűnözőivel találkoztam.
Nem könnyű változásra ösztönözni ezeket az embereket,
de a zenicai börtönben
mindent megtesznek, hogy sikerüljön.
Ebben a komoly kihívásokkal teli országban
ez a legtöbb, amit tenni lehet.
A feliratot fordította: Katie Varga