EN NETFLIX-SERIE
Zenica fengsel i Bosnia-Hercegovina.
Et forfallent høysikkerhetsfengsel fra Sovjet-tiden.
-Har du skutt mange mennesker? -Ja.
Mange. Det plager meg ikke.
I et land gjennomsyret av mafia og organisert kriminalitet,
holder dette fengselet en uhyggelig miks av ekstremt farlige menn.
Jeg elsket å slåss, jeg hadde det i blodet.
Fra våpenhandlere til bandeledere og brutale drapsmenn.
Jeg er på en måte en drapsmann, men også vi har hjerter.
Jeg skal tilbringe en uke bak lås og slå i dette 130 år gamle fengselet,
men det er ikke min første gang bak murene.
Jeg heter Raphael Rowe.
Jeg ble dømt i Storbritannia for et drap jeg ikke begikk,
og dømt til livstid uten prøveløslatelse.
Det tok meg 12 lange år å renvaske meg selv.
Nå reiser jeg verden rundt
for å oppdage hvordan livet egentlig er i verdens hardeste fengsler.
Bosnia i Sentral-Europa.
For under 30 år siden var dette en krigssone.
Overalt her i Bosnia
blir man konstant påminnet om den forferdelige konflikten
som fant sted her, som disse kulehullene etter skarpskyttere.
Etter sosialiststaten Jugoslavias kollaps erklærte Bosnia uavhengighet,
men da brøt en brutal konflikt ut og trakk inn stridende fra hele regionen.
Over 200 000 ble drept i kamper, massakrert eller etnisk renset.
To millioner flyktet fra landet.
Men krigens kaotiske etterspill førte til at mafialignende grupper flyttet inn.
Etter krigen kom fattigdom og ustabilitet,
hvor organiserte nettverk av kriminelle fikk blomstre,
og det har ført til et av Europas største problemer
med våpenhandel, narkotika og menneskehandel.
I dag rangeres Bosnia nært Russland
som et av Europas verste land for organisert kriminalitet.
Hvis de blir tatt, sendes mange av disse farlige forbryterne til Zenica.
Og der skal jeg tilbringe den neste uken.
Krig ødelegger liv.
Det avler brutalitet og alvorlig kriminalitet.
Fengselet jeg skal til i Bosnia
er der de holder noen av de største innen organisert kriminalitet innelåst.
Dette er folk som er kjent
for ekstrem voldelighet og skremselstaktikk,
og jeg vet ikke hva jeg skal forvente når jeg kommer dit om ikke lenge.
Zenica høysikkerhetsfengsel har et skremmende omdømme.
Etter krigen i Bosnia
var brudd på menneskerettigheter og selv tortur utbredt her.
Så jeg håper de behandler meg skikkelig.
DAG 1
Snu deg mot veggen. Opp med armene.
Vi skal ransake deg i tilfelle du har med noe forbudt.
Ok, senk armene. Vend deg mot meg.
Nå kan du gå inn.
Du må være naken for denne undersøkelsen.
Åpne munnen.
Tunga opp og ned.
Se til venstre. Til høyre.
Ta av deg undertøyet.
Jeg har blitt utsatt for mange kroppsvisiteringer i fengsel,
og dette er en av de mer ydmykende.
Løft kjønnsorganene dine litt opp.
Ok. Ok. Snu deg rundt.
Sett deg på huk.
Host.
Godt.
Gå inn dit.
Stopp ved veggen.
For en grundig prosess.
Kledde meg naken, kikket meg under ballene og fikk meg til å sitte på huk og hoste.
De er virkelig grundige når det kommer til å sjekke
at fangene som kommer inn i fengselet ikke har med smuglervarer.
Stopp.
Bli der.
Ta på buksene og skjorta. Munnbindet er ok.
Å tvinge fangene til å gå i uniform
er en måte å vise at man må føye seg etter reglene her.
Ikke særlig varme klær, men jeg har i det minste en uniform.
Du blir med meg.
Bygningene.
Det er en eller to som ser nye ut,
men stort sett…
…er dette stedet ødelagt.
Jeg er på vei til cellefløyen
hvor jeg skal møte cellekameratene mine for første gang.
-Rett fram. -Hjertet hamrer.
Denne fløyen huser mange voldelige menn og de som er dømt for våpen-,
narkotika- og menneskesmugling.
Dette er den nye.
Jeg kan havne på celle med mafiabosser eller drapsmenn.
Ta av deg skoene.
Kom inn.
Ok. Min?
--Ja.
-Elvis. -Elvis. Raphael.
Raphael.
Hyggelig å treffe deg.
En, to, tre, fire, fem. Seks personer her inne?
-Fem. -Ja.
-Fem med deg. -Fire pluss meg er fem.
-Ja. -Ok.
La oss re opp senga di.
La oss re opp senga di nå!
-Ok. -Se!
Sånn må det være.
Ok.
Hold den her.
-Er du også på denne cella? -Ja, det er jeg.
-Jeg heter Raphael. -Eldin.
Ikke snakk så mye mens vi rer opp!
Få den inn under.
Ta den her.
Pute.
Den er ferdig.
Takk for hjelpen, Elvis.
-Tok du med sigaretter? Røyker du? -Nei.
Tok du med noe som helst?
Nei.
Hva slags vest er dette?
Hva da? Liker du boblevesten min?
Skal jeg ta den av for deg?
Dette er ikke den vennligste velkomsten.
Liker du å vaske vinduer?
-Mener du disse? -Ja.
Gi ham den avisen.
Gi ham denne flasken.
Det må holdes rent her.
Er det et problem? Kom igjen!
Ok.
Det virker som du ber meg gjøre dette
ikke fordi det må gjøres, men fordi du vil jeg skal gjøre det.
Du må gjøre som du blir bedt om.
Fordi dette er fengsel.
Ikke barnehagen.
Nei, selvsagt.
Og er alle de andre cellene langs korridoren identiske med denne?
Ikke vift med hendene når du snakker til meg.
Å, ja. Det er bare at når jeg snakker, gestikulerer jeg.
Men jeg tillater det ikke foran meg.
Hva er du her for?
For drap og organisert kriminalitet.
Så du er en gangsterboss?
Ja.
Liker du den tittelen? Det virker som du smiler.
Endelig kommer en annen cellekamerat meg til unnsetning.
Er det lettere å snakke med meg som kan engelsk, kom bort hit.
-Unnskyld, hva het du, igjen? -Eldin.
-Eldin.
-Uttaler jeg det riktig? Eldin? -Ja.
Ok.
Og dette er vår cellekamerat, Muharem
Å, her er enda en. Hei.
Muharem.
-Harlem. -Muharem.
-Maharlan. -Muharem, ja. Hyggelig å hilse på.
Hva er du her for?
Bedrageri, hvitvasking og våpenhandel.
Jeg begynte å jobbe for EUPM, som er EUs politistyrke her.
Tre og en halv uke før jeg skulle gifte meg,
drepte en fyllekjører kona mi og snudde om på hele livet mitt.
Jeg ville ikke være i politiet lenger, men bli kriminell. Jeg ville gamble,
jeg ville stjele våpen, selge våpen.
-Og slik endte jeg opp her. -Er dette din første gang i fengsel?
Nei. Jeg sonet også i 2011.
Hvor lang tid?
Et og et halvt år. For å bære våpen.
-Det var en Uzi automatpistol. -Hvorfor gikk du med en Uzi automat?
Jeg har ingen forklaring på det.
Eldin tilbyr seg å vise meg rundt.
Dette er hovedrommet der alle røyker.
Vi spiller sjakk, leser avisen. Vi får en avis hver dag.
Og badet er her.
-Du er vel immun mot den, men det luktes. -Dette er dusjen.
-Ok. -Dette er toalettene, her.
Ok.
Kjenner du at det lukter sterkt her?
Det lukter veldig sterkt pga. hullet i veggene, og vannet kommer ned.
Vi kan ikke gjøre noe med det. Bygningen er gammel.
Fire vasker med vann.
-Dere har varmt og kaldt vann. -Varmt vann hver dag.
Ja, og hvem sitt ansvar er renholdet her?
Hver dag er det en ny person.
Ingen mengde rengjøring vil gjøre dette stedet fint.
Det er klippet rett ut av 1800-tallet.
Hvor ofte får dere gå ut og trene?
To timer til å spasere og to timer til apparattrening.
-En gang på morgenen og så etter middag. -Ok.
Men overraskende nok, i denne delen av fengselet
har selv ikke voldelige kriminelle dørene låst om natten.
De kan bevege seg fritt i dette området.
Det er den eneste låste døren.
Så når de låser den døren kl. 19:00, er dere bare overlatt til dere selv?
-Ja. -Det er et ganske avslappet regime, vel?
Kjennes ikke innelåst. Føler meg ikke nedstengt.
Det må være høy tillit mellom dere alle.
Folk tenker: "Fanger er farlige, hensynsløse, voldelige.
Hvordan kan de ha det så fritt? De slåss sikkert hele tiden."
-Jeg sier ikke det ikke skjer. Folk slåss. -Selvsagt.
Forrige måned var jeg i slåsskamp og satt på isolat i 15 dager.
Hva slåss dere om?
Det var dumt. Over en fjernkontroll og en tv.
Og du mistet 15 dager på isolat.
Ja.
Tilbake på cella vil jeg gjerne komme bedre overens
med min truende cellekamerat Elvis, så vi setter oss ned for å ta en prat.
-Dette er ikke din første gang i fengsel. -Nei.
Fjerde.
-Fire ganger. -Ja.
Hvor mange år har du tilbrakt i fengsel til sammen?
Cirka 13 år.
Som en som har ledet et organisert kriminelt nettverk,
hva slags ting ledet du dem til å gjøre?
Ran, alvorlig legemsbeskadigelse.
Mange ting. Hvis jeg ble bedt om å sette fyr på tre biler
sendte jeg et par, tre karer til å gjøre det.
Det er en transaksjon.
Hvis noen plager deg, får du meg til å skade ham,
sette fyr på bilen hans, huset,
rett og slett knuse ham.
Tjente du mye penger på dette?
Jeg hadde mye greier.
Penger, gode biler,
mye våpen, mye dop.
Mange kvinner rundt meg.
Har du skutt mange mennesker?
Mange.
Mange?
Ja.
Hvorfor ler du?
Det er morsomt, fordi det ikke er noe uvanlig for meg.
Det plager meg ikke.
Angrer du på noe av det du har gjort?
Er jeg lei for noe?
Ja, det er jeg. En gang ble et drap begått under et ran.
Den mannen burde ikke ha blitt drept.
Jeg synes veldig synd på ham.
Jeg visste ikke hva jeg burde forvente første gang på cella.
Men å møte Elvis og de andre var ganske skremmende.
Han er tidligere gangsterboss og vant til å kontrollere og manipulere folk.
Han virket bare ustabil.
Noen ganger trodde jeg han ville bare hoppe på meg,
og jeg tenkte at går han i strupen, kan jeg slå ham med høyrehånda.
Det er tenkemåten for å overleve i fengsel når man ikke vet hvem man har med å gjøre.
Som jeg finner ut, er mange av fangene her
veteraner innen voldelig, mafiaaktig kriminalitet.
Jeg vil finne ut om fengselet gjør noe
for å virkelig forandre disse hardbarkede forbryterne.
DAG 2
Det er min første morgen i Zenica fengsel.
Elvis gikk på jobben sin i fengselet kl. 05:00,
så jeg er overlatt i Eldins og Muharems selskap.
Rapporter.
-Det er vel oppropet? -Ja.
Klokka 07:30 hver dag ringer alarmen og det gjøres et raskt opprop.
-Det er over. -Det er alt?
Ja, det er over, vi kan gå.
Så ikke ut som han engang talte.
Enkelte går på jobb kl. 05:00.
Han krysser dem av, så han vet nøyaktig hvor mange
som er her, hvem som er på jobb og hvem som er et annet sted.
Jobber du? Skal du på jobb i dag?
Nei, jeg kan ikke gå på jobb.
Jeg sa jeg var i slåsskamp for to uker siden.
-Å, så du er på straff. -Ja. Jeg er i gruppe C.
Å, nettopp. Så du er i den nedre kategorien.
Jeg må vente i fire måneder før jeg kan begynne å jobbe
eller gjøre noe som helst positivt igjen.
-Virkelig? Fire måneder… er straffen. -Det er straffen, ja.
-Tap av privilegium for å slåss. -Ja, og de 15 dagene på isolat.
Jeg vet av bitter erfaring at 15 dager på isolat er hardt.
Det ser ut til at om du bryter reglene, kommer straffen umiddelbart og strengt.
Men som ny fange har jeg blanke ark og fulle privilegier, så jeg kan jobbe.
-Her inne? -Ja.
Jeg rapporterer til kjøkkentjeneste.
-Skal jeg gjøre det? -Slik på alle kanter.
-Ok. Du snakker engelsk også? -Ja.
Ålreit, ok.
-Har du lagd dette? -Ja.
Sånn, ser du?
Det går raskere.
Å, nettopp. Ok.
Ok. For vi får skylda…
Jeg blir ikke veldig glad over å se Elvis, den tidligere gangsterbossen.
Du gjør det ikke riktig. Du burde gjøre det sånn.
Han ba meg gjøre det sånn. Du ber meg gjøre det slik.
Sånn som dette.
Bestem dere, karer.
Elvis er allerede sju år gjennom en dom på 20 år.
Til tross for sin truende aura
virker han i det minste som han er en driftig arbeider her,
og i dag er han også litt mer vennlig.
La oss tømme disse. Ta med den der
Jeg tar den letteste.
Ta med den andre også.
Aha! Tenkte jeg gjorde den lette jobben, så får du meg til å gjøre den tunge.
Pokker, den er tung.
Så du har vært her siden 05:00 i morges?
Ja. Jeg er her fra 05:00 til 12:00.
Får du betalt for å jobbe her?
Ja.
Jeg får 100 euro i måneden.
Den lønna er nok til at en fange kan bo brukbart her.
Vi kan kjøpe frukt,
tannkrem og alt det andre vi trenger.
Hvorfor liker du å jobbe her?
Jeg har lyst til å lære å bli kokk.
Hvorfor det?
Kanskje jeg kan bli kokk når jeg kommer ut.
Det er en stor forandring fra din livsstil.
Ja, jeg skal prøve. Hvis det funker, funker det.
Jeg så for meg å finne deg tilbakelent mens du beordret andre rundt,
men du har overrasket meg ved gjøre et godt dagsverk her, Elvis
Jeg tenker på en annen måte enn jeg gjorde før.
Jeg har et sunnere sinn og sunnere tankegang.
Jeg begynte å jobbe, fordi jeg aldri har hatt en ærlig jobb.
Jeg har forandret meg veldig. Jeg er ikke samme person lenger.
Ikke bare har jeg lært mye om hvordan ting fungerer her nede,
men jeg synes jeg også har lært mye om Elvis.
Det er fascinerende.
Han tror dette har endret hans personlighet og karakter.
Men Elvis har en annen side, den truende auraen jeg føler rundt ham.
Men han jobber hardt. Det inspirerer ham Og for meg er det positivt.
Skiftet mitt på kjøkkenet er over.
Jeg blir fortalt at fanger som meg, som har plettfri oppførsel,
får være litt ute i friluft.
Hver dag får vi trene litt, og det er dit jeg skal nå.
Vi har basketballbane, fotballbane.
De har et innburet vektrom
med noe som ser ut som gamle rustne vekter.
Alt er litt gammelt,
men mye bedre enn ingenting.
Jeg er imponert over oppmuntringen til å oppføre seg fangene får,
enten det er å jobbe på kjøkkenet eller å kunne trene.
Vel, det ser ut som de prøver å gjøre noe
som tilbyr en viss forandring for de som ender opp her.
DAG 3
Det er min tredje dag i Zenica fengsel i Bosnia.
Jeg prøver å finne min mer innbydende cellekamerat Eldin,
man han er ikke å se noen steder
Vi går og ser. Kom igjen.
En av vaktene forteller meg hvor jeg kan finne ham.
Noen dager etter jeg har møtt Eldin, har han havnet i trøbbel igjen.
Han virker som den typen.
Han har blitt plassert isolat.
Det virker som du får mye frihet her hvis du oppfører deg,
men nå skal jeg se hva som skjer om du ikke gjør det.
Hvordan har du det? Hva skjedde? Hvorfor har du havnet her?
Vakthavende beordret meg tilbake til rommet mitt,
og jeg trosset en direkte ordre og sa jeg ikke går på rommet.
Jeg kom i krangel med ham, så han satte håndjern på meg
og satte meg tilbake på isolat.
Jeg er stor i kjeften. Liker å snakke mye.
Munnen er raskere enn tanken.
Dette er 14. gang jeg sitter på isolat på 6 år.
Kjeften til Eldin har skaffet ham nye 15 dager for seg selv.
Og dette er en ganske grov celle, ikke sant? Du har bord og stol,
en betongplate med madrass…
Dette er alt jeg har. To puter, to tepper og en madrass.
Ingen sigaretter. Ingenting. Du kan spise. Ingen avis. Det er ingenting å gjøre.
Du er her inne i 23 timer, og så får du gå utenfor 1 time.
Siden du har vært her 14 ganger, virker det åpenbart ikke.
Ikke på deg.
Du blir så godt som gal av det. Jeg skal ikke lyve for deg.
Det gjør meg verre. Det gjør meg sintere.
Det gjør meg forbanna, og jeg er sint på alle når jeg kommer ut,
så gjør jeg flere dumme ting og ender opp her på isolat.
Lås meg inne på et rom og kast nøkkelen,
så er jeg ok i 15, 20 dager av måneden,
og så klikker noe i hodet mitt på nytt,
og jeg er tilbake i den gamle oppførselen min.
Vil du si atferden din er et psykisk problem?
Jeg har vært gjennom krigen. Jeg var i et hus som niåring
da folk med automatvåpen kom og hentet min far og meg til en konsentrasjonsleir.
Det hadde stor innvirkning på barndommen min og alt.
Jeg vil ikke bruke det som unnskyldning.
Jeg kan ikke fortsette gjøre ting galt og skylde på det.
Folk gikk gjennom verre ting.
Noen så hele familien bli drept i krigen.
Jeg ville få deg til å forstå hva som vendte meg om…
Jeg forstår.
…fra positivt til negativt.
Jeg forstår.
Jeg håper dette er starten på at du ser ting annerledes.
Ikke noe problem. Ha en fin dag.
-Du også. Ta vare på deg selv. -Ja, det skal jeg.
For en som har vært gjennom så mye traumer som Eldin,
er jeg ikke sikker på at isolat er svaret.
Jeg kan ikke understreke nok hvor skadelig det må være for folk
at de tilbringer dager og dager og dager i det rommet alene.
Jeg tilbrakte selv mange måneder i isolasjon som dette.
Det fungerer ikke for å forandre noen.
Det kan gjøre deg sintere og mer frustrert.
Det er det han sier han gjennomgår.
Jeg vil finne ut hvordan vaktene rettferdiggjør soningsregimets harde side.
Boris Soko har jobbet her i 15 år.
Jeg har vært i det mer avslappede miljøet.
Jeg har vært på det veldig trange stedet hvor de blir straffet.
Hva er det godt for? Hva er hensikten?
Stol på meg, formålet med ordningen,
med områdene der vi isolerer fanger som stadig nekter å følge
reglene og forskriftene,
er at når de er der inne, kan de lære
at kun deres egen oppførsel, kun god oppførsel,
vil føre til forbedringer og belønninger.
De må lære og forstå denne leksen for seg selv, i løpet av tiden deres her.
Har ting endret seg betraktelig siden du ble vakt?
Jeg kan si at for fangene
er det nå mye lettere å sone dommen,
mens jobben er vanskeligere for oss som vakter.
Det er en felles innsats å hjelpe fangene
som har begått forbrytelser på utsiden
til å rehabiliteres i løpet av tiden sin her
og bli vanlige lovlydige borgere som vil leve etter samfunnets regler.
Kanskje man kan rettferdiggjøre en tøff tilnærming med gulrot og pisk,
hvis det virkelig forandrer fangene til det bedre.
Men den typen herdet mafia og vanekriminelle de har her
er ikke lett å rehabilitere.
Ved spisetid dagen etter finner jeg cellekameraten min, gjengleder Elvis.
Nå som vi går bedre overens, blir jeg med ham til lunsj.
Får alle det samme, eller kan de velge det de vil ha?
Du får velge.
Disse metallbrettene finnes ikke på så mange steder lenger.
De er så farlige våpen, men de har sånn…
Sånn tillit blant fangene her
at de fortsatt vil dele ut sånne brett.
Har ikke sett et sånt siden jeg satt i fengsel selv.
Jeg vil vite hva det var som gjorde Elvis til en gangster.
Dette er…
-Bror. -Å, det er broren din.
-Ja. -Hallo.
-Hyggelig å treffe deg.
-Jeg heter Sami. -Sami.
Elvis og hans eldre bror Sami drev begge med organisert kriminalitet.
Jeg prøver å se på likheten, men han er den peneste, ikke sant?
De soner begge lange dommer for væpnet ran og drap.
Fortell meg litt om hvor dere vokste opp. Hvordan var barndommen deres?
Vi hadde en dårlig, fattig barndom.
Barndom i fattigdom.
Faren vår var i Bosnia-Hercegovinas hær, og han ble invalidisert
Hva vil du si er grunnen til at du begynte med kriminalitet?
Fattigdommen, for det meste.
Fordi landet var i krig
Faren vår hadde ikke råd til alt en ung gutt eller tenåring trenger.
Så vi bestemte oss for å klare oss selv og valgte denne veien.
Vi havnet på villspor, med konsekvenser vi fortsatt angrer på.
-Har du tenkt å spise de pølsene? -Nei.
Jo.
Trodde du så på meg med glimt i øyet, men du ville bare ha maten min.
Drikker du kaffe?
-Kaffe? Ja. -Ja.
-Ok, sånn. -Kom igjen.
Vi tar oss en kaffe.
-Den er varm. -Man tar ikke kaffestoppen hvor som helst.
Vanligvis har alle sin plass for å drikke kaffe, spise osv.
Når du sier plass, mener du ditt kaffested er her?
Ja. Vi drikker kaffe her.
Du sa at du begynte å bli innblandet i organisert kriminalitet.
Hjelp meg å forstå hva det betyr.
Etter krigen var mange ting tilgjengelige,
som våpen, akkurat som i dag.
I dag finner du også våpen, all slags våpen til gi bort-pris.
-Hver av oss dannet kriminelle grupper. -Ja. På hans og min side.
Vi skremte dem til å jobbe for oss.
Dag etter dag vil jeg ha det, jeg vil ha dette, og dag for dag
sitter du dypere og dypere i det. Fikk aldri nok. Her kalles det grådighet.
Og hvor mye har fengselet endret deg, Sami?
Veldig, virkelig.
Jeg pleide å handle impulsivt,
men jeg har begynt å tenk annerledes nå, at handlinger har konsekvenser.
Før elsket jeg å slåss, jeg hadde det i blodet.
Nå vet jeg at hver kamp innebærer en straff.
Så nå tenker jeg over ting før jeg gjør noe.
To veldig interessante, åpne typer.
Livet deres er, til en viss grad, en arv etter krigen som fant sted her,
fordi de fikk tilgang til våpen, og så brukte de våpnene til å begå ran.
Tiden de har sittet i fengsel har blitt brukt på refleksjon,
og de sier nå at de ikke er de mennene folk pleide å frykte.
DAG 5
Den gjeveste belønningen for god oppførsel i Zenica
er å bli overført til en del av fengselet
som overhodet ikke virker særlig som et fengsel, og dit skal jeg nå.
Noen vil beskrive det som åpne forhold.
Man kan se biler, fotgjengere og folks boliger i nabolaget
fra denne delen av fengselet.
Det er fortsatt en forbindelse med omverdenen.
Du får leve i dette åpne soningsregimet hvis du har fulgt reglene
og snart skal løslates. Det gjør det til det perfekte sted å bedømme
om fengselet virkelig forandrer fangene for godt.
Hei.
Hallo.
Å, hallo.
Hallo. Jeg heter Raphael.
-Og navnet ditt er? -Mirza.
Mirza. Så dette er gymsalen?
Kan hvem som helst bruke den?
Alle som er her kan trene her.
Å. Kom igjen.
Du og jeg?
Hvis du taper, må du betale for kaffen.
Mirza var med i en mafiaaktig kriminell organisasjon,
og ble dømt for en rekke lovbrudd,
men han skal snart slippes løs på gata igjen.
Dette er bra. Fint og avslappende.
Alle koser seg her. Her er det rent og ryddig. Alle gutta her er bra karer.
De driver med sport, de trener, jobber og har familiene sine.
-Det er rene paradiset her. -Hvordan gjør du deg fortjent til plass?
Ved å oppføre seg pent. Ved å jobbe.
Dette stedet er best, men du må ha hjerne for å ende opp her.
I fengsel må du slåss.
Men med tiden bedrer man seg og innser at det er bedre å være her
enn der borte på isolat, og så blir han rolig.
Om du er ferdigtrent, får jeg se hvor du har celle og sover?
-Ok, null problem. La meg skifte. -Vis meg det da.
Han er en stor fyr.
Men jeg føler meg ikke truet. Han virker vennlig.
Ok.
Kom denne veien.
Hvordan går det? Min nye romkamerat er her.
-Fin utsikt, ikke sant? -Javisst.
Ok. Takk.
Vipp!
Víp! V-I-P.
Her.
Veldig interessant.
Så dere er to? Én, to personer sover i dette rommet?
Jeg hadde en romkamerat sammen med meg
til han gjorde en feil, så han ble kastet ut herfra.
Fangene overvåkes like fullt nøye i denne fløyen,
og kan ikke trå feil hvis de vil bli her.
Mirza har omhyggelig fulgt lovens bokstav, men har han virkelig forandret seg?
Si litt om privilegiene her.
Vel, for eksempel kan du få
fem dager ute i måneden,
for å se om du er klar til å slippes ut. Det er et stort privilegium.
Etter disse fem dagene gjør jeg mitt beste for å ikke gjøre noe dumt.
Fortell meg om forbrytelsen du soner for.
Var du med på dop, ran?
-Ikke dop. Aldri med dop. -Ok. Ikke noe dop.
-Bare beskyttelsespenger. -En del.
Du beskytter folk, så ingen rører dem.
Når de avviser tilbudet, gjør du det du kan
for å få ham til å akseptere.
Mange av disse handlingene…
Noen har jeg blitt dømt for, andre ikke.
Så jeg er den jeg er.
Men kan jeg si hva som hjalp meg mest i fengselet?
Dette kan hjelpe.
Koranen.
Kjære Allah, Koranen, islam.
Når jeg kommer ut, skal jeg til Europa,
for Bosnia er fattig. Det er ingen penger her.
Europa er fullt av penger, så det blir mer penger til meg.
Hvordan skal du tjene de pengene?
På samme måte som før.
Sånn er livet, sånn velger jeg å gjøre det og fortsette.
Jeg vil aldri forandre meg.
Hvorfor innrømmer du det for meg?
Vel, fordi jeg er ærlig. Ikke som alle de feigingene.
Jeg kommer fra gata.
Fengselet forandret meg ikke. Det kan bare gjøre meg verre.
Han var en litt av en berg-og-dal-bane av en fyr.
Han sier at når han kommer ut, går han tilbake til samme livsstil.
Du kan gi noen alle rehabiliteringsprogrammene du vil.
Før de er klare til det, forandrer de seg ikke.
DAG 6
Det er min siste dag i Zenica fengsel.
Det er mange drapsmenn her,
men før jeg reiser,
har jeg blitt invitert til å møte deres kanskje mest beryktede fange.
Jeg blir ført til en mer begrenset del av fengselet hvor fanger som…
Fanger holdes for sin egen beskyttelse
eller for de andre fangenes beskyttelse.
Mannen jeg skal møte
anses som veldig farlig,
og jeg har hørt han har begått grusomme forbrytelser,
så jeg føler meg litt engstelig.
Hallo.
-Jasminko? -Ja.
-Ja? Raphael. -Hyggelig å treffe deg.
Jasminko Jašarević fikk en av de lengste straffene
noensinne utmålt av en bosnisk domstol.
Du blir ikke dømt til livstid i Bosnia, men han fikk 42 år.
Så langt har han sonet 16.
Hvilke forbrytelser begikk du?
Drap.
Ett drap fant sted i år 2000.
Og de andre to…
Det andre fant sted i 2003 og det tredje i 2004.
Hvor mange har du drept?
Fire.
To ble drept for penger, det er alt jeg kan si.
Blant forbrytelsene var det brutale drapet på en 71 år gammel kvinne,
som ble drept i hjemmet sitt for smykker og kontanter.
Jašarevićs forbrytelser fant sted flere år etter krigen i Bosnia.
Han vervet seg til de internasjonale fredsbevarende styrkene
som var her på den tiden.
Men i stedet for fredsbevaring, drepte han igjen og igjen for penger.
Var mordet i år 2000 som du snakket om
tilknyttet din rolle i de fredsbevarende styrkene?
Dette var en mann som var…
…krigsreporter under krigen.
Jeg ble hyret av to personer til å skaffe dem dem noen filmopptak
og ta dem fra vedkommende jeg endte opp med å drepe.
Del med meg hvem Jasminko er, i motsetning til den dømte forbryteren.
Jeg var offentlig tjenestemann.
Så valgte jeg en kriminell løpebane, det var feilen min.
Jeg er ikke farlig. Jeg er ikke voldelig.
Jeg er på en måte en drapsmann, men også vi har hjerter.
Jeg er lagd av kjøtt og blod, akkurat som du.
Familiene til de du drepte,
de som elsket dem,
hvordan kan folk forstå det?
Jeg gjorde det.
Jeg vet at ingen og ingenting kan veie opp
for et familiemedlem som har blitt drept.
Om de idømte meg selv dødsstraff,
får det ikke tilbake de jeg drepte.
Du soner en veldig lang fengselsstraff. Tror du at du noen gang vil bli løslatt?
La oss si at
om to eller tre år er jeg halvveis i dommen min. Jeg håper…
helsen min holder og at jeg ikke går fra forstanden
når min frihet kommer.
Mange jeg har møtt har gjort noe som kan settes i en sammenheng.
Det kan være på grunn av krigen eller fattigdom.
Men en som dreper fire kan man ikke sette i noen sammenheng.
Kanskje han er en type person som aldri bør slippes fri.
Før jeg forlater Zenica fengsel,
vil jeg spørre fengselsdirektøren, Redzo Kahric,
hvor mye han tror hans soningsregime, delvis avslappet, delvis ekstremt tøft,
virkelig frorandrer kriminelle til det bedre.
Jeg møter ham i en helt ny del av fengselet,
hvor noen av fangene snart skal flytte.
Mitt eneste mål er å bygge tillit med fangene
og fengselets viktigste rolle, målet vi har oppnådd,
er å forandre fangenes liv.
Når du viser noen tillit, tro meg,
holder, på en eller annen måte, de fleste fangene ord bedre
enn folk flest på utsiden, alminnelige borgere.
Når det gjelder de som gjerne vil skape problemer og ikke respekterer reglene,
kan ikke ledelsen hjelpe dem, når de ikke vil hjelpe seg selv.
Hvor vellykket er fengselet med å redusere at de begår nye lovbrudd.
Med andre ord, hvor mange fanger går ut og kommer tilbake i fengsel?
Det jeg har observert er at de fleste fangene
som får prøveløslatelse
skammer seg veldig over å komme tilbake i fengsel.
Å bli ærlige menn og glemme sine dårlige gjerninger
er veldig vanskelig, men vi har flere og flere fanger
som aksepterer den tenkemåten og utvikler seg i positiv retning.
Når jeg forlater Zenica fengsel, sitter Eldin fortsatt på isolat.
Jeg håper han klarer å løsrive seg fra den destruktive atferdssyklusen.
Elvis og broren Sami har mange år igjen på innsiden
før de kan sette på prøve forandringen de sier de har gjennomgått.
Bak disse murene har jeg møtt noen av Bosnias farligste forbrytere.
Å motivere dem til å forandre seg er ikke lett,
men jeg tviler ikke på at Zenica fengsel gjør sitt beste for å gjøre en forskjell.
Men med tanke på landets fortsatt komplekse utfordringer
er det grenser for hva de kan gjøre.
Norsk tekst: Greger Hoel