UN SERIAL NETFLIX
Închisoarea Zenica, Bosnia și Herțegovina.
O fostă închisoare comunistă de maximă siguranță aflată în degradare.
Ai împușcat mulți oameni?
Da.
Mulți. Nu mă deranjează.
Într-o țară plină de mafie și de crimă organizată,
închisoarea are un amestec terifiant de bărbați extrem de periculoși.
Îmi plăcea să mă bat. O aveam în sânge.
De la traficanți de arme la șefi ai mafiei și criminali violenți.
Într-un fel, sunt un ucigaș, dar și noi avem inimi.
Voi petrece o săptămână închis în această pușcărie de 130 de ani.
Dar nu sunt prima dată după gratii.
Mă numesc Raphael Rowe.
Am fost găsit vinovat în Marea Britanie pentru o crimă pe care nu am comis-o
și condamnat pe viață fără eliberare condiționată.
Mi-a luat 12 ani să-mi dovedesc nevinovăția.
Acum străbat planeta
să descopăr cum se trăiește în cele mai dure închisori din lume.
Bosnia, Europa Centrală.
Acum mai puțin de 30 de ani, locul era o zonă de război importantă.
Oriunde mergi aici, în Bosnia,
există o amintire constantă a conflictului cumplit petrecut aici,
precum aceste găurile de glonț de la focurile de armă.
După prăbușirea statului socialist Iugoslavia,
Bosnia și-a declarat independența.
Dar a izbucnit un conflict violent,
atrăgând luptători din toată regiunea.
Peste 200.000 au fost uciși în lupte, masacrați sau epurați etnic.
Două milioane au fugit din țară.
Dar urmările haotice ale războiului
au însemnat implicarea unor grupuri de tip mafiot.
Războiul a fost urmat de sărăcie și de instabilitate,
rețelele infracționale organizate putând înflori.
Asta a dus la una dintre probleme majore ale Europei
legate de traficul de arme, de droguri și de persoane.
Azi, Bosnia se situează, în preajma Rusiei,
printre țările Europei cele mai afectate de crimă organizată.
Dacă sunt prinși,
mulți dintre acești infractori periculoși sunt trimiși la Închisoarea Zenica.
Iar eu voi petrece acolo următoarea săptămână.
Războiul distruge vieți.
Produce violență și infracționalitate gravă.
În penitenciarul la care merg, în Bosnia, sunt închiși grei ai crimei organizate.
Aceștia sunt cunoscuți
pentru violență și intimidare extremă.
Nu știu la ce să mă aștept când ajung acolo și nu va mai dura mult.
Închisoarea de maximă siguranță Zenica are o reputație înfricoșătoare.
După Războiul Bosniac,
au fost aici încălcări frecvente ale drepturilor omului și chiar tortură.
Așa că sper să mă trateze bine.
PRIMA ZI
Cu fața la perete! Ridică mâinile!
Vom face o percheziție corporală, în caz că ai la tine ceva interzis.
Bine. Coboară mâinile! Întoarce-te spre mine!
Putem intra acum.
Trebuie să fii gol pentru această percheziție.
Deschide gura!
Ridică și coboară limba!
Uită-te la stânga! La dreapta!
Scoate-ți lenjeria!
M-au supus la multe percheziții corporale la închisoare,
iar asta e una dintre cele mai umilitoare.
Ridică-ți puțin organele genitale!
Bine. Întoarce-te!
Ghemuit!
Tușește!
Bine.
Intră acolo!
Stai lângă perete!
Ce proces minuțios a fost!
M-au dezbrăcat, s-au uitat sub boașe,
m-au pus să mă ghemuiesc și să tușesc.
Sunt minuțioși în a se asigura
că deținuții care intră în penitenciar
nu au la ei marfă de contrabandă.
Oprește-te!
Stai!
Pune-ți pantalonii și cămașa!
Obligând deținuții să poarte uniformă
le arăți că aici trebuie să respecți regulile.
Nu sunt cele mai călduroase haine, dar măcar am uniformă.
Vei veni cu mine.
În privința clădirilor, sunt una sau două care par noi,
dar, în general…
locul ăsta e distrus.
Merg spre clădirea cu celule, unde îmi voi cunoaște colegii.
Drept înainte!
Inima bate repede.
Aripa adăpostește mulți violenți și condamnați pentru trafic de arme,
de droguri și de persoane.
Ăsta e cel nou.
Aș putea împărți celula cu capi ai mafiei sau cu criminali.
Descalță-te!
Intră!
Bine. Eu?
Da.
- Elvis. - Elvis. Raphael.
Raphael.
Încântat!
Unu, doi, trei, patru, cinci. Șase oameni, aici?
Cinci. Da.
Cinci, cu tine.
Patru și eu înseamnă cinci.
- Da. - Bine.
Să-ți facem patul!
Să-ți facem patul acum!
Bine.
Uite!
Așa trebuie să fie.
Bine.
Ține-o acolo!
- Și tu ești în celula asta? - Da.
- Raphael. - Eu, Eldin.
Nu vorbi prea mult cât facem patul!
Bagă-l dedesubt!
Ia aici!
Pernă.
Gata!
Mulțumesc, Elvis!
Ai adus țigări? Fumezi?
Nu.
Ai adus ceva?
Nu.
Ce vestă e asta?
Ce? Îți place vesta mea matlasată?
Vrei să ți-o scot eu?
Nu e cea mai prietenoasă primire.
Îți place să speli geamuri?
- Adică, pe astea? - Da.
Dă-i ziarul ăla!
Dă-i sticla asta!
Trebuie menținută curățenia.
E vreo problemă? Hai!
Bine.
Parcă îmi cereți să fac asta
nu pentru că e nevoie,
ci pentru că așa ați vrut.
Trebuie să faci ce ți se zice.
Fiindcă asta e pușcăria.
Nu e grădiniță.
Nu, bineînțeles.
Și celelalte celule de pe hol sunt la fel?
Nu da din mâini când vorbești cu mine!
Da. Când vorbesc, mă agit.
Dar nu permit asta în fața mea.
De ce ești aici?
Pentru omucidere și crimă organizată.
Ești șef al crimei organizate?
Da.
Îți place titulatura? Pare că te face să zâmbești.
În sfârșit, unul dintre ceilalți colegi îmi sare în ajutor.
Dacă e mai ușor să vorbim, știind engleză, vino și vorbește cu mine!
- Scuze! N-am reținut numele. - Eldin.
- Eldin.
- Pronunț bine? Eldin? - Da.
Bine.
El e colegul de celulă, Muharem.
- E altul. - Bună!
- Harem. - Muharem.
Muharem. Da. Mă bucur să te cunosc.
De ce ești aici?
Fraudă, spălare de bani și trafic de arme.
Și am început să lucrez pentru EUPM, poliția europeană.
Cu trei săptămâni și jumătate înainte să mă însor,
un șofer beat mi-a ucis soția
și mi-a schimbat viața.
Nu mai voiam să fiu în poliție.
Voiam să devin infractor, să pariez,
să fur și să vând arme.
De asta am ajuns aici.
E prima detenție?
Nu. Am fost închis și în 2011.
- Cât timp? - Un an și jumătate. Pentru port de armă.
Era un pistol automat Uzi.
De ce ai avea unul?
Nu am o explicație pentru asta.
Eldin se oferă să-mi arate locul.
E camera principală în care se fumează.
Jucăm șah. Citim ziarul. Primim unul zilnic.
Iar baia e aici.
Simt mirosul. Probabil că nu-l mai simți.
- Ăsta e dușul. - Bine.
Astea sunt toaletele.
Bine.
Nu simți, dar eu, da. E un miros puternic.
E foarte puternic,
fiindcă e o gaură în pereți și curge apa.
Nu avem ce să facem. E o clădire veche.
Patru chiuvete cu apă.
- Aveți apă caldă și rece. - Da, zilnic.
Cine trebuie să se ocupe de curățenie?
În fiecare zi, altcineva.
Oricât ar fi de curățat, locul ăsta nu va fi plăcut.
E rupt din secolul al XIX-lea.
Cât de des ieșiți pentru exerciții fizice?
Ai câte două ore să te plimbi și să te antrenezi la sală.
- Bine. - O dată, dimineața, o dată, după-amiaza.
Dar, în mod surprinzător, în această parte a închisorii,
nici chiar infractorii violenți nu au ușile celulei încuiate noaptea.
Se pot mișca liber în zona asta.
Aia e singura ușă încuiată.
Deci, la 19:00, când încuie acea ușă,
sunteți lăsați nesupravegheați?
Da.
E un regim destul de relaxat, nu?
Nu simt izolarea în celulă. Nu simt închiderea.
Trebuie să fie multă încredere între voi.
Lumea consideră deținuții periculoși, nemiloși, violenți.
Se întreabă cum de primesc atâta spațiu? Sigur se bat mereu.
- Nu zic că nu se întâmplă. Lumea se bate. - Sigur că da.
Luna trecută, m-am certat și m-au izolat timp de 15 zile.
Din ce cauză?
O prostie. Pe o telecomandă și un televizor.
Și ai pierdut 15 zile în izolare.
Da.
Revenind în celulă, vreau să încerc
să mă înțeleg mai bine cu coleg meu de celulă intimidant, Elvis.
Așa că ne așezăm să discutăm.
Nu e prima ta detenție.
Nu.
A patra.
- De patru ori. - Da.
Câți ani din viață ai petrecut la închisoare?
Aproximativ 13 ani.
Ca lider al unei rețele criminale organizate,
ce fel de lucruri i-ai pus să facă?
Jafuri, vătămări corporale grave.
Multe lucruri.
Dacă mi se cerea să incendiez trei mașini, trimiteam doi sau trei tipi s-o facă.
E o tranzacție.
Dacă te deranjează cineva, vrei să-i faci rău,
să-i incendiezi mașina și casa.
Doar ca să-l distrugi.
Ai câștigat mult comițând infracțiuni?
Am avut multe.
Bani, mașini bune,
multe arme, multe droguri.
Multe femei în jurul meu.
Ai împușcat mulți oameni?
Mulți.
- Mulți? - Da.
De ce ți se pare amuzant?
E amuzant, fiindcă nu e nimic neobișnuit pentru mine.
Nu mă deranjează.
Regreți ceva ce ai făcut vreodată?
Dacă regret?
Da. Odată a avut loc o crimă în timpul unui jaf.
Omul ăla nu trebuia să fie omorât.
Îmi pare foarte rău pentru el.
Când am intrat în celulă, nu știam la ce să mă aștept.
Dar a fost intimidant să-i cunosc pe Elvis și pe ceilalți colegi.
E un fost cap al mafiei
și e obișnuit să controleze și să manipuleze oameni.
Părea instabil.
Au fost momente în care am crezut că va sări la mine,
iar dacă sare la gâtul meu,
l-aș putea lovi cu mâna dreaptă.
E mentalitatea de supraviețuire la închisoare
când nu știi cu cine ai de-a face.
După cum descopăr, mulți dintre deținuții de aici
sunt veterani ai infracțiunilor violente în stil mafiot.
Vreau să aflu dacă închisoarea face vreun lucru
pentru a-i schimba realmente pe acești infractori înrăiți.
ZIUA A DOUA
E prima mea dimineață la Închisoarea Zenica.
Elvis a plecat la slujba de la închisoare la 5:00,
așa că sunt lăsat în compania lui Eldin și a lui Muharem.
Raportează!
- E apelul nominal, nu? - Da.
La 7:30, zilnic, sună alarma și e un apel nominal rapid.
- S-a terminat. - Gata?
Da, e gata. Putem pleca.
Nici nu a părut că a numărat.
Anumite persoane au plecat la serviciu la 5:00.
Le-a tăiat, așa că știe exact
câți sunt aici, cine e la muncă și cine e altundeva.
Lucrezi? Te duci la muncă azi?
Nu pot merge la muncă. Ți-am zis deja. M-am bătut acum două săptămâni.
Deci ești pedepsit.
Sunt pedepsit. Sunt grupul C.
Da. Ești în categoria inferioară.
Trebuie să aștept patru luni ca să încep să lucrez
sau să fac iar ceva benefic.
- Da? Patru luni… - Da.
- E pedeapsa: patru luni. - Da.
- Pierderea privilegiului pentru bătaie. - Da. Și 15 zile, în izolare.
Știu dintr-o experiență tristă că 15 zile la izolare sunt grele.
Se pare că, încălcând aici regulile, pedeapsa e imediată și dură.
Dar, fiind deținut nou, nu am antecedente și am privilegii depline.
Așa că pot lucra.
- Aici? - Da.
Mă prezint la serviciu la bucătărie.
- Să fac asta? - Așa, din toate părțile.
- Bine. Vorbești și engleză? Bine. - Da.
- Tu ai făcut asta? - Da!
Așa. Vezi?
Va merge mai repede.
În regulă.
Bine. Fiindcă vom fi învinuiți…
Nu sunt prea încântat să-l văd pe colegul Elvis, fostul cap al mafiei.
Nu faci bine. Ar trebui să faci așa.
Mi-a zis să o fac invers. Tu îmi zici să o fac așa.
Așa.
Hotărâți-vă, băieți!
Elvis a executat deja șapte ani dintr-o condamnare de 20 de ani.
În ciuda aerului amenințător,
măcar pare să fi devenit muncitor aici.
Iar azi e și ceva mai prietenos.
Să golim astea! Adu-o pe aia!
O iau pe cea mai ușoară.
Adu-o și pe cealaltă!
Da. Mă gândeam că fac treaba ușoară,
iar acum mă pui să fac treaba grea.
La naiba! E grea.
Ești aici de la 5:00?
Da. Sunt aici de la 5:00 la 12:00.
Ești plătit fiindcă lucrezi aici?
Da.
Iau 100 de euro pe lună.
E suficient ca un deținut să trăiască acceptabil aici.
Putem cumpăra fructe,
pastă de dinți și toate celelalte lucruri necesare.
De ce îți place să vii să lucrezi?
Vreau să învăț să devin bucătar.
De ce?
Poate aș putea să devin bucătar când ies.
E o mare schimbare față de stilul tău de viață.
Da, o să încerc. Dacă merge, merge.
M-am gândit că, venind,
te voi găsi stând, dând indicații altcuiva,
dar m-ai surprins muncind din greu, Elvis.
Acum gândesc altfel decât înainte.
Am o minte și o gândire mai sănătoasă.
M-am obișnuit cu munca aici, nemaiavând o slujbă cinstită înainte.
M-am schimbat mult. Nu mai sunt aceeași persoană.
Nu doar că am învățat multe despre cum merge treaba aici,
dar cred că am învățat multe și despre Elvis.
E fascinant.
Crede că asta i-a schimbat personalitatea, firea.
Dar Elvis mai are o latură,
sentimentul de amenințare pe care îl am în prezența lui.
Dar muncește din greu. Îl motivează. Pentru mine, e un lucru bun.
Mi-am terminat tura în bucătărie.
Mi s-a zis că deținuții ca mine, care au un comportament bun,
se bucură de timp în aer liber.
În fiecare zi facem puțină mișcare
și acolo mă duc acum.
Avem teren de baschet, de fotbal.
Au sală de forță închisă
cu niște greutăți vechi ruginite.
Totul e cam vechi,
dar e mult mai bine decât nimic.
Mă impresionează că există un stimulent ca deținuții să se poarte frumos,
fie că e lucratul în bucătărie sau mersul la sală.
Mi se pare că încearcă să facă ceva
care să ofere o schimbare în cazul celor care ajung aici.
ZIUA A TREIA
E a treia zi a mea la Închisoarea Zenica, Bosnia.
Aș vrea să-l găsesc pe colegul mai primitor, Eldin,
dar e de negăsit.
Să ocolim! Hai!
Unul dintre gardieni mă anunță unde îl voi găsi.
La câteva zile după ce l-a cunoscut, a plecat și a intrat iar în bucluc.
Mi se pare genul ăsta de personaj.
A fost plasat în izolare.
Se pare că ți se oferă multă libertate, dacă te porți frumos,
dar acum voi vedea ce se întâmplă dacă nu faci asta.
Ce faci?
Ce s-a întâmplat? Cum de ai ajuns aici?
Gardianul mi-a zis să mă întorc în cameră.
Nu am ascultat un ordin direct
și i-am zis că nu mă întorc.
M-am certat cu el, așa că mi-a pus cătușele
și m-a readus la izolare.
Am gura mare. Îmi place să vorbesc mult.
Vorbesc mai repede decât gândesc.
Sunt a XIV-a oară în izolare în șase ani.
Gura lui Eldin l-a izolat încă 15 zile.
Și e o celulă dezolantă, nu?
Ai o masă și un scaun,
o placă de beton cu o saltea pe ea.
Asta e tot ce am. Am două perne, două pături și o saltea.
Fără țigări. Nimic. Poți mânca. Fără ziar. Nu poți face nimic.
Ești aici înăuntru timp de 23 de ore,
iar apoi, o oră, ieși să te plimbi.
Dat fiind că ai fost aici de 14 ori, evident, nu merge.
Nu, în cazul tău.
Te înnebunește. Nu o să te mint.
Îmi înrăutățește starea. Mă face mai furios.
Mă scoate din sărite
și sunt furios pe toți când ies.
Apoi continui să fac prostii ca să ajung aici, în izolare.
Poți să mă închizi într-o cameră și să arunci cheia.
O să fiu cuminte 15, 20 de zile pe lună,
iar apoi mi se întâmplă iar ceva în cap
și m-am întors la comportamentul anterior.
Ai spune că purtarea ta se naște dintr-o problemă de sănătate mintală?
Am trecut prin război.
Când aveam nouă ani, eram într-o casă
când au venit cu arme automate
și ne-au dus pe tata și pe mine într-un lagăr de concentrare.
Mi-a afectat mult copilăria.
Nu vreau să folosesc asta ca scuză.
Nu pot continua să greșesc. Tot dau vina pe asta.
Oamenii au pățit lucruri mai rele.
Familia cuiva a fost ucisă într-un război.
Încercam să te fac să înțelegi ce m-a schimbat…
- Înțeleg. - …din optimist în pesimist.
Înțeleg. Sper că acum începi să vezi lucrurile altfel.
- Înțelegi? - Sigur!
- O zi bună! - Și ție! Ai grijă!
Da.
Pentru cineva care a suferit atâtea traume ca Eldin,
nu sunt sigur că izolarea e soluția.
Nu pot sublinia îndeajuns ce dăunător trebuie să fie pentru oameni
când petrec zile întregi singuri în acel spațiu.
Am stat foarte multe luni așa, izolat.
Nu schimbă o persoană.
Uneori te înfurie și te irită mai mult.
Prin asta spune că trece.
Vreau să știu cum justifică gardienii latura dură a acestui regim.
Boris Soko lucrează aici de 15 ani.
Am fost într-un mediu mai relaxat.
Am fost în spațiul foarte limitat în care sunt pedepsiți.
La ce servește? Care e scopul?
Crede-mă! Scopul acestei amenajări,
zonele în care izolăm prizonierii care încalcă în mod constant
normele și reglementările,
e acela ca, înăuntru, deținuții să poată să învețe că doar purtarea lor,
purtarea adecvată,
va duce la îmbunătățiri și recompense.
Trebuie să învețe și să înțeleagă singuri această lecție
în timpul petrecut aici.
Lucrurile s-au schimbat semnificativ în perioada în care ai devenit gardian?
Pot spune că, pentru deținuți,
acum e mult mai ușor să-și execute pedeapsa.
În timp ce nouă, ca gardieni, ne e mai greu să lucrăm.
E un efort colectiv de a ajuta deținuții
care au comis infracțiuni în exterior
să se reabiliteze în timpul petrecut aici
și să devină cetățeni care respectă legea,
care vor respecta regulile societății.
Poate justifici o abordare bazată pe recompensă și pedeapsă
dacă schimbă cu adevărat deținuții în bine.
Dar tipul de mafioți înrăiți și de recidiviști pe care îl au aici
nu e ușor de îndreptat.
A doua zi, la ora mesei, îl găsesc pe colegul de celulă, șeful bandei, Elvis.
Acum, că ne înțelegem mai bine, îl însoțesc la prânz.
Toți primesc același lucru sau pot alege ce vor?
Poți alege.
Aceste tăvi metalice nu mai există în multe locuri.
Sunt o armă foarte periculoasă, dar au atâta…
încredere în deținuții de aici,
încât sunt gata să dea o tavă din asta.
N-am mai văzut așa ceva de când am fost închis.
Vreau să știu ce l-a transformat pe Elvis în gangster de la bun început.
El e…
- Frate. - E fratele tău.
- Da. - Salut!
- Încântat!
Mă cheamă Sami.
Sami.
Elvis și fratele său mai mare, Sami, au fost implicați în crima organizată.
Încerc să văd asemănarea, dar el e cel mai chipeș, nu?
Ambii execută pedepse lungi pentru jaf armat și crimă.
Vorbește-mi puțin despre trecutul tău!
Cum a fost copilăria ta?
Am avut o copilărie nefericită, amărâtă.
O copilărie amărâtă.
Tatăl nostru e în armata Bosniei și Herțegovinei.
A rămas cu handicap.
De ce zici că te-ai implicat în infracționalitate?
În special, din cauza sărăciei.
Țara fiind în război,
tata nu-și permitea tot ce are nevoie un băiat sau un adolescent.
Așa că am decis să fim pe cont propriu și am ales calea asta.
Ne-am rătăcit și, până în prezent, sunt consecințe pe care le regretăm.
Mănânci cârnații ăia?
Nu.
Da.
Credeam că te uiți frumos la mine, dar voiai să-mi iei mâncarea.
Bei cafea?
- Cafea? Da. Bine. Mergem. - Da.
Hai!
Hai să bem o cafea!
E fierbinte.
Nu poți bea cafea oriunde.
În mod normal, fiecare are locul lui de băut cafea, de mâncat etc.
Adică ăsta e colțul tău de băut cafea?
Da.
Aici bem cafea.
Spuneai că începi să te implici în crima organizată.
Ajută-mă să înțeleg ce înseamnă asta!
După aceea, au fost disponibile multe lucruri,
cum ar fi armele, la fel ca azi.
Și azi poți găsi tot felul de arme drept chilipir,
ca un cadou.
- Am format grupuri infracționale. - Da. De partea lui și a mea.
I-am speriat ca să lucreze pentru noi.
În fiecare zi vrei ceva
și în fiecare zi te afunzi mai mult în asta.
Nu a fost niciodată suficient. Se numește lăcomie.
Cât te-a schimbat închisoarea, Sami?
Foarte mult.
Acționam impulsiv,
dar acum am început să gândesc altfel, că acțiunile au consecințe.
Înainte îmi plăcea să mă bat. O aveam în sânge.
Acum știu că fiecare bătaie înseamnă o pedeapsă.
Acum mă gândesc înainte să fac ceva.
Două personaje foarte interesante și deschise.
Viața lor, într-o oarecare măsură, e o moștenire a războiului petrecut aici,
pentru că au putut avea acces la arme,
iar apoi le-au folosit pentru a comite jafuri.
Timpul petrecut la închisoare a fost un moment de reflecție,
iar acum spun că nu sunt oamenii de care lumea se temea.
ZIUA A CINCEA
Recompensa supremă pentru purtarea adecvată la Zenica
e transferul într-o parte a închisorii
care nu seamănă deloc cu o închisoare, iar, în această dimineață, merg acolo.
Unii l-ar descrie drept un loc cu regim deschis.
Vezi mașini, pietoni și case de locuit
din această parte a închisorii.
Încă există o legătură cu lumea exterioară.
Poți trăi conform acestui regim deschis, dacă ai respectat regulile
și vei fi eliberat în curând.
E locul perfect pentru a aprecia
dacă închisoarea chiar schimbă deținuții definitiv.
Salut!
- Bună! - Bună!
Bună! Sunt Raphael.
- Iar tu ești? - Mirza.
Mirza. Asta e sala de sport?
O poate folosi oricine?
Toți de aici pot folosi sala.
Vino!
Noi doi?
Dacă pierzi, vei plăti cafeaua.
Mirza era într-o organizație criminală de tip mafiot
și a fost condamnat pentru o serie de infracțiuni,
dar va fi eliberat curând pe străzi.
E bine. E frumos și relaxant.
Toată lumea se simte bine aici.
Aici e curat și îngrijit. Băieții sunt de treabă aici.
Le place sportul, se antrenează, muncesc și își primesc familiile.
E ca un paradis aici.
Cum îți câștigi locul aici?
Purtându-te frumos. Muncind.
E cel mai bun loc, dar trebuie să fii deștept ca să ajungi aici.
La închisoare trebuie să lupți.
Dar, cu timpul, progresezi și îți dai seama că e mai bine să fii aici
decât acolo, la izolare, iar apoi te calmezi.
Dacă termini antrenamentul, pot vedea unde dormi,
- …unde e celula ta? Arată-mi! - Sigur.
Bine. Să mă schimb!
E un tip masiv.
Dar nu mă simt intimidat. Pare destul de prietenos.
Bine.
Pe aici!
Ce faci? A venit noul coleg de cameră.
- E o priveliște frumoasă, nu? - Da.
Bine. Mulțumesc!
VIP!
VIP! V-I-P.
Aici.
Foarte interesant.
Sunteți doi? Unu, doi oameni dorm în camera asta?
Am avut un coleg de cameră
până când a făcut o greșeală și a fost dat afară de aici.
Deținuții sunt încă urmăriți îndeaproape în aripa asta
și nu trebuie să greșească, dacă vor să rămână aici.
Mirza a avut grijă să urmeze cu strictețe regulile,
dar s-a schimbat cu adevărat?
Vorbește-mi despre privilegii!
De exemplu, primești dreptul
de a ieși cinci zile pe lună
ca să vadă dacă ești pregătit să te elibereze.
E un mare privilegiu.
După aceste cinci zile, mă străduiesc să nu fac mișcări proaste.
Spune-mi despre infracțiunea pentru care ești închis! Droguri, jafuri?
Nu, droguri.
Niciodată, cu droguri.
Bine. Fără droguri.
Doar înșelăciune.
Ceva.
Îi protejezi, ca să nu-i atingă nimeni.
Când refuză, nu vor, faci tot ce poți
ca să accepte oferta.
Multe dintre aceste fapte…
Pentru unele am fost condamnat, pentru altele, nu.
Așa că sunt cine sunt.
Dar pot să vă zic ce m-a ajutat cel mai mult la închisoare?
Asta te poate ajuta.
Coranul.
Dragul Alah, Coranul, islamul.
Acum, când ies, plec în Europa,
fiindcă Bosnia e săracă.
Nu sunt bani aici.
Europa e plină de bani. Vor fi mai mulți bani pentru mine.
Și cum vei face acei bani?
La fel ca înainte.
Așa e viața, așa aleg să o fac și voi continua.
Nu mă voi schimba niciodată.
De ce mi-ai recunoaște asta?
Fiindcă sunt sincer. Nu sunt ca toți ceilalți lași.
Sunt un om de pe străzi.
Închisoarea nu m-a schimbat. Mă poate face doar mai rău.
A fost un individ cam instabil.
Zice că, atunci când iese, se întoarce la același stil de viață.
Poți da cuiva ce programe de reabilitare vrei.
Până nu sunt gata să se schimbe, nu o vor face.
ZIUA A ȘASEA
E ultima mea zi la Închisoarea Zenica.
Sunt mulți criminali aici,
dar, înainte să plec,
am fost invitat să-l cunosc, poate, pe cel mai cunoscut deținut.
Sunt condus într-o zonă restricționată a închisorii,
unde deținuții care…
deținuții sunt ținuți pentru protecția lor
sau a altor deținuți.
Omul pe care urmează să-l cunosc
e considerat foarte periculos
și mi s-a zis că a comis niște infracțiuni groaznice.
Așa că sunt cam temător.
Salut!
- Jasminko? - Da.
Da? Raphael.
Încântat!
Jasminko Jašarević a primit una dintre cele mai lungi condamnări
pronunțate de un tribunal bosniac.
Nu ești condamnat pe viață în Bosnia, dar lui i s-au dat 42 de ani.
Până acum, a ispășit 16.
Ce infracțiuni ai comis?
Crime.
O crimă a avut loc în anul 2000.
Cât despre celelalte două,
următoarea a avut loc în 2003, iar a treia, în 2004.
Câți oameni ai ucis?
Patru.
Doi au fost uciși pentru bani. E tot ce pot spune.
Printre crime a fost și uciderea violentă a unei femei de 71 de ani,
omorâtă în casa ei pentru bijuterii și bani.
Infracțiunile lui Jašarević au avut loc la ani buni după Războiul Bosniac.
Chiar s-a alăturat forțelor internaționale de menținere a păcii prezente atunci aici.
Dar, în loc să mențină pacea, a ucis în mod repetat pentru bani.
Crima despre care vorbești, din 2000,
a avut legătură cu rolul tău de pacificator?
Era un om care lucra…
ca reporter în timpul războiului.
M-au angajat doi oameni să obțin niște imagini
și să le iau de la persoana pe care am ucis-o.
Spune-mi cine e Jasminko spre deosebire de infractorul condamnat!
Am fost funcționar.
Apoi am ales viața de infractor. Acolo am greșit.
Nu sunt periculos. Nu sunt violent.
Într-un fel, sunt un ucigaș, dar și noi avem inimi.
Sunt făcut din carne și oase, ca tine.
Familiile celor pe care i-ai ucis,
cei care i-au iubit,
cum înțeleg asta?
Am făcut-o.
Știu că nimeni și nimic nu poate compensa
uciderea unui membru al familiei.
Chiar dacă m-ar condamna la moarte, nu i-ar aduce înapoi pe cei uciși de mine.
Execuți o condamnare foarte lungă.
Crezi că vei fi eliberat vreodată?
Să spunem că…
în doi sau trei ani, voi ajunge la jumătatea condamnării.
Sper
că o să fiu sănătos și că o să rămân în toate mințile
în momentul eliberării.
Faptele multora pe care i-am cunoscut pot fi contextualizate.
Ar putea fi din cauza războiului sau a sărăciei.
Dar, pentru cineva care ucide patru oameni, nu o poți face.
Poate e genul de om care nu ar trebui eliberat niciodată.
Înainte să plec de la Zenica,
vreau să-l întreb pe directorul închisorii, Redzo Kahric,
cât de mult crede că regimul său, o parte relaxat, o parte extrem de dur,
schimbă cu adevărat infractorii în bine.
Mă întâlnesc cu el într-o parte nouă a închisorii,
unde unii dintre deținuți se vor muta în curând.
Singurul meu scop e să dezvolt încredere cu deținuții,
iar rolul principal al închisorii, obiectivul atins,
e să schimbăm viețile deținuților.
Când oferi cuiva încredere, crede-mă,
cumva, majoritatea deținuților se țin mai bine de cuvânt
decât majoritatea celor din exterior, cetățeni obișnuiți.
Cei care vor să creeze probleme și nu respectă regulile,
dacă nu vor să se ajute singuri, conducerea nu-i poate ajuta.
Cât de mult reușește închisoarea să reducă recidiva?
Cu alte cuvinte, câți deținuți ies și ajung înapoi la închisoare?
Am observat că majoritatea deținuților
eliberați condiționat
se rușinează să revină la închisoare.
Vor să devină oameni cinstiți și să uite faptele lor rele.
E foarte greu, dar avem tot mai mulți deținuți
care acceptă acest mod de gândire și se îndreaptă într-o direcție bună.
Când plec de la Închisoarea Zenica, Eldin e încă la izolare.
Sper să scape cumva
din ciclul distructiv al purtării în care se află.
Elvis și fratele său, Sami, mai au mulți ani de petrecut în detenție
înainte să poată pune la încercare schimbările pe spun că le-au făcut.
În spatele zidurilor, am întâlnit infractori periculoși din Bosnia.
Nu e ușor să-i motivezi să-și schimbe comportamentul,
dar, fără îndoială, Închisoarea Zenica face tot ce poate să producă schimbarea.
Având în vedere provocările complexe cu care încă se confruntă țara,
doar atât pot face.
Subtitrarea: Monica Tarău