EN NETFLIX-SERIE
Zenica-fängelset, Bosnien och Herzegovina.
Ett förfallande före detta kommunistiskt högsäkerhetsfängelse.
Har du skjutit många människor?
Ja.
Många. Det berör mig inte.
I ett land fullt av maffia och organiserad brottslighet
finns i det här fängelset en otäck blandning av extremt farliga män.
Jag älskade att slåss, det fanns i blodet.
Från vapenhandlare till maffiabossar och brutala mördare.
Jag är, på ett sätt, en mördare, men vi har också hjärtan.
Jag ska tillbringa en vecka inlåst i det 130 år gamla fängelset,
men det är inte första gången som jag skakar galler.
Jag heter Raphael Rowe.
Jag dömdes i Storbritannien för ett mord jag inte begick
och fick livstid utan villkorlig frigivning.
Det tog 12 långa år att rentvå mitt namn.
Nu reser jag runt i världen
för att ta reda på hur livet verkligen är i världens hårdaste fängelser.
Bosnien, Centraleuropa.
För mindre än 30 år sen var det här en krigszon.
Var man än befinner sig i Bosnien
påminns man om den hemska konflikten
som utspelades här, som de här kulhålen från krypskyttar.
Efter att Jugoslaviens socialistiska stat kollapsat
förklarade sig Bosnien självständigt,
men en brutal konflikt bröt ut
som samlade stridsvilliga från hela regionen.
Över 200 000 dödades i strider, massakrer eller under etniskt rensning.
Två miljoner människor flydde landet.
Men krigets kaotiska efterspel
gjorde att maffialiknande grupper flyttade in.
Efter kriget kom fattigdom och instabilitet
där organiserad brottslighet kunde frodas,
vilket ledde till ett av Europas största problem
med vapenhandel, droger och människohandel.
Idag rankas Bosnien strax efter Ryssland
som ett av Europas värsta länder när det gäller organiserad brottslighet.
Om de åker fast
skickas många av dessa farliga kriminella till Zenica-fängelset.
Det är där jag ska tillbringa nästa vecka.
Krig förstör liv.
Det göder brutalitet och allvarlig kriminalitet.
I fängelset i Bosnien som jag ska till
hålls de värsta organiserade brottslingarna inlåsta.
De är kända för sitt extrema våld och skrämselmetoder.
Jag vet inte vad som väntar, men snart är jag där.
Högsäkerhetsfängelset Zenica har ett skrämmande rykte.
Efter Bosnienkriget
skedde många brott mot mänskliga rättigheter
och även tortyr här.
Så jag hoppas de behandlar mig väl.
DAG 1
Vänd dig mot väggen och håll upp händerna.
Vi ska visitera dig
ifall du har något förbjudet med dig.
Ta ner händerna. Vänd dig mot mig.
Vi kan gå in nu.
Man måste vara naken för den här sökningen.
Öppna munnen.
Tungan upp och ner.
Titta till vänster, till höger.
Ta av dig underkläderna.
Jag har upplevt många kroppsvisitationer i fängelser,
men den här var verkligt förnedrande.
Lyft pungen.
Okej. Vänd dig om.
Ner på huk.
Hosta.
Bra.
Gå dit in.
Ställ dig vid väggen.
Vilken ingående sökning.
De klädde av mig, tittade under pungen
och fick mig att huka mig ner och hosta.
De vill verkligen se till
att de som kommer in här
inte har smuggelgods med sig.
Stopp.
Stanna där.
Sätt på dig byxor och tröja.
Att tvinga fångarna att bära uniform
är ett sätt att visa att man måste följa reglerna här.
De är inte varma, men jag har en uniform.
Följ mig.
Byggnaderna...
Ett par stycken ser nyare ut.
Men för det mesta...
...är stället nedgånget.
Jag är på väg att möta mina cellkamrater
för första gången.
Rakt fram.
Mitt hjärta bultar.
På den här avdelningen bor våldsverkare och folk som har dömts för vapen-,
narkotika- och människohandel.
Här har vi den nya.
Jag kan få dela cell med maffiabossar eller mördare.
Ta av dig skorna.
Kom in.
Okej. Jag?
Ja.
-Elvis. -Elvis. Raphael.
Raphael.
Trevligt att träffas.
En, två, tre, fyra, fem, sex stycken här inne?
Fem.
Fem med dig.
Fyra plus mig blir fem.
-Ja. -Okej.
Vi gör i ordning din säng.
Vi gör det nu!
-Okej. -Titta.
Så här ska den se ut.
Okej.
Håll där.
-Bor du också i cellen? -Ja.
-Jag heter Raphael. -Eldin.
Prata inte medan vi bäddar sängen!
Den ska under.
Ta i här.
Kudden.
Klart.
Tack för hjälpen, Elvis.
Har du med cigaretter? Röker du?
Nej.
Har du med dig nånting?
Nej.
Vad är det för väst?
Vad? Gillar du min kroppsvärmare?
Vill du att jag tar av den?
Det är inget vänligt välkomnande.
Gillar du att putsa fönster?
-Menar du de här? -Ja.
Ge honom tidningen.
Och flaskan.
Det måste hållas rent här inne.
Har du något problem? Kom igen!
Okej.
Det känns som om du ber mig göra det...
...inte för att det behövs,
men bara för att du vill att jag gör det.
Du ska göra som du blir tillsagd.
Det här är ett fängelse.
Inget dagis.
Självklart.
Är de andra cellerna i korridoren likadana som den här?
Vifta inte med händerna medan du pratar med mig.
Jag blir bara engagerad när jag pratar.
Jag tillåter inte det framför mig.
Varför är du här?
Mord och organiserad brottslighet.
Är du en maffiaboss?
Ja.
Gillar du titeln? Du verkar le åt det.
Slutligen räddar en av cellkamraterna mig.
Om det är lättare att prata med mig då jag talar engelska,
kom hit och prata med mig.
-Förlåt, vad hette du? -Eldin.
-Eldin.
-Uttalar jag det rätt? -Ja.
Okej.
Och det här är vår cellkamrat Muharem.
-En till. -Hej.
-Harem. -Muharem.
Trevligt att träffa dig.
Vad sitter du inne för?
Bedrägeri, pengatvätt och vapenhandel.
Jag började jobba för EUPM, den europeiska polisen.
Tre veckor innan jag skulle gifta mig
dödade en rattfyllerist min fru.
Mitt liv förändrades helt.
Jag ville inte jobba åt polisen längre.
Jag vill bli kriminell och ta risker.
Jag ville stjäla och sälja vapen.
Därför hamnade jag här.
Är det första gången du sitter inne?
Nej, jag satt 2011 också.
Hur länge?
Ett och ett halvt år för vapeninnehav.
Det var en automatisk Uzi.
Varför hade du en sån?
Jag har ingen förklaring.
Eldin visar mig runt.
Här är huvudrummet där alla röker.
Vi spelar schack och läser tidningen. Vi får tidningen varje dag.
Toaletterna är här.
Jag känner lukten. Du är nog immun mot den.
-Här är duscharna. -Okej.
Här är toaletterna.
Okej.
Du känner inte den starka lukten, men det gör jag.
Det luktar starkt, för i hålet i väggarna
läcker vattnet.
Vi kan inte göra något åt det. Det är en gammal byggnad.
Fyra tvättfat.
-Varmt och kallt vatten. -Ja, varmvatten varje dag.
Och vem ska hålla det rent?
Fungerar ej!
En ny person varje dag.
Ingen rengöring kan göra det fint här.
Det är som 1800-talet.
Hur ofta kommer du ut och tränar?
Vi får två timmar att gå runt och två timmar på gymmet.
Okej.
En gång på förmiddagen och en gång på eftermiddagen.
Men överraskande nog, i den här delen av fängelset
har inte ens våldsbrottslingar celldörrarna låsta över natten.
De kan röra sig fritt på hela avdelningen.
Det är den enda dörr som är låst.
Så klockan sju när de låser den
lämnas ni åt era egna förehavanden?
Ja.
Det låter rätt avslappnat.
Jag känner mig inte så inlåst.
Ni måste lita på varandra.
Folk tänker: "Fångar är farliga, vårdslösa, våldsamma.
Hur kan de få så mycket utrymme? De slåss väl hela tiden?"
Det händer. Folk börjar slåss.
Självklart.
Förra månaden började jag slåss och isolerades i 15 dagar.
Hur uppstod det?
Det var dumt Bara om en fjärrkontroll till tv:n.
Och du fick 15 dagar i isolering.
Ja.
Tillbaka i cellen vill jag försöka få bättre kontakt med den barske Elvis,
så vi sätter oss och pratar.
Det är inte din första fängelsevistele.
Nej.
Fjärde gången.
-Fyra gånger. -Ja.
Hur många år av ditt liv har du suttit inne?
Runt 13 år.
Som chef för ett organiserat kriminellt nätverk,
vad är det du säger åt dina underordnade att göra?
Rån, allvarlig kroppsskada.
Många saker.
Om jag ombads sätta eld på tre bilar
så skickade jag killarna att göra det.
Det är transaktioner.
Om nån blir störd av nån och vill att jag gör något åt det,
som att sätta eld på hans bil eller hus...
Förgöra honom helt enkelt.
Tjänade du mycket pengar?
Jag hade mycket saker.
Pengar, bra bilar,
en massa vapen och droger.
Flera kvinnor.
Har du skjutit många människor?
Många.
Många?
Ja.
Varför är det roligt?
För att det inte är ovanligt för mig.
Det berör mig inte.
Ångrar du något du har gjort?
Om jag är ångerfull?
Ja. En som mördades under ett rån.
Han skulle inte ha blivit dödad.
Det kändes förjävligt.
När jag först gick in i cellen visste jag ingenting.
Att möta Elvis och de andra var obehagligt.
Han är en före detta maffiaboss
som är van vid att kontrollera och manipulera andra.
Han verkade instabil.
Det kändes ibland som om han skulle hoppa på mig,
och jag tänkte att om han siktar på strupen
kan jag slå tillbaka med högerhanden.
Den mentaliteten krävs för att överleva i fängelse
när man inte känner personerna man har att göra med.
Jag upptäcker att många av fångarna här
är veteraner inom våldsam organiserad brottslighet.
Jag vill veta om fängelset gör något
för att förändra dessa förhärdade brottslingarna.
DAG 2
Det är min första morgon på Zenica-fängelset.
Elvis gick till sitt jobb redan klockan fem,
så jag är kvar med Eldin och Muharem.
Rapport.
-Det är uppropet, va? -Ja.
Halv åtta varje dag hörs larmet som följs av ett upprop.
-Det är slut. -Var det allt?
Ja, vi kan gå nu.
Det såg inte ens ut som om han räknade.
Vissa gick till jobbet klockan fem.
Han har kryssat av dem, så han vet hur många
som är här inne och som är på jobbet.
Jobbar du? Ska du till jobbet idag?
Nej, jag får inte. Jag sa ju det.
Jag råkade i slagsmål för två veckor sedan.
Jaha, så du bestraffas.
Ja, i C-gruppen.
Jaha, den lägre kategorin.
Jag måste vänta fyra månader på att få börja jobba
eller göra något positivt igen.
-Verkligen? Fyra månader... -Ja.
-Fyra månader utan privilegier... -Det är straffet.
-För att du slogs. -Ja, och 15 dagar i isolering.
Jag vet av egen bitter erfarenhet att 15 dagar i isoleringscell är tufft.
Att bryta mot reglerna här ger omedelbar och hård bestraffning.
Men som ny fånge har jag alla privilegier,
så jag får jobba.
-Här inne? -Ja.
Jag anmäler mig till kökstjänst.
-Vill du att jag gör det? -Så här från alla håll.
-Okej, så du talar också engelska? -Ja.
Okej.
-Har du gjort den här? -Ja.
Så här, ser du?
Det går snabbare då.
Jaha.
Nu blir vi beskyllda för...
Jag är inte glad att se Elvis, den före detta maffiabossen.
Du gör fel. Så här ska du göra.
Han sa så, och du säger så här.
Så här.
Bestäm er.
Elvis har suttit sju av 20 år.
Trots hans hotfulla attityd
verkar han arbeta hårt här,
och idag är han också vänligare.
Vi tömmer de här. Ta hit den.
Jag tar den lättaste.
Ta med den andra också.
Jaha. Jag trodde att jag gjorde det lätta jobbet,
och nu får du mig att göra det tunga.
Jäklar, vad tungt.
Så du har varit här sen klockan fem i morse?
Ja, från fem till tolv.
Får du betalt för jobbet?
Ja.
Jag får 100 euro per månad.
Det räcker för en fånge att leva hyggligt här.
Vi kan köpa frukt,
tandkräm och annat vi behöver.
Varför kommer du tillbaka och jobbar?
Jag vill utbilda mig till kock.
Varför det?
Jag kanske kan jobba som kock när jag kommer ut.
Det är en stor förändring från din livsstil.
Jag ska försöka. Funkar det så funkar det.
Jag trodde när jag kom
att jag skulle få se dig styra med fötterna i vädret som en boss,
men du förvånar mig med ditt hårda arbete, Elvis.
Jag tänker annorlunda nu.
Jag är sundare nu.
Jag har fått en arbetsrutin här som jag aldrig har haft förut.
Jag har förändrats och är inte samma människa längre.
Jag har inte bara lärt mig mycket om hur det funkar här nere.
Jag har också lärt mig mycket om Elvis.
Det är fascinerande.
Han tror att det här arbetet har ändrat hans karaktär.
Men Elvis har en annan sida,
den hotfulla attityden jag känner i hans närvaro.
Men han jobbar hårt. Det inspirerar honom.
För mig är det positivt.
Mitt arbetspass i köket är över.
Fångar som jag, med oklanderligt uppförande
får vistas ute i friska luften.
Varje dag får vi lite motion,
och det är dit jag ska gå nu.
Vi har en basket- och en fotbollsplan.
De har ett ingallrat viktrum
med gamla rostiga vikter.
Det är kallt,
men mycket bättre än ingenting.
Jag är imponerad av moroten de har att uppföra sig,
vare sig det gäller att få jobba i köket eller kunna gå till gymmet.
Det verkar som om de försöker göra något
som skapar viss förändring hos de som hamnar här.
DAG 3
Det är min tredje dag på Zenica-fängelset i Bosnien.
Jag skulle vilja hitta min mer välkomnande cellkamrat Eldin,
men han står inte att finna.
Vi går runt. Kom.
En av vakterna säger var han kan finnas.
Några dagar efter att ha mött Eldin
har han hamnat i knipa igen.
Han är den typen av karaktär.
Han sitter återigen i isoleringscell.
Man får mycket frihet här om man uppför sig,
men nu ska jag se vad som händer om man inte gör det.
Hur är det?
Vad hände? Hur har du hamnat här?
Vakten tog mig tillbaka till mitt rum
men jag lydde inte hans order
att gå tillbaka till mitt rum.
Jag började bråka med honom så han handfängslade mig
och tog tillbaka mig till isoleringen.
Jag har en stor trut, jag snackar mycket.
Munnen är snabbare än tanken.
Det är 14:e gången jag isoleras på sex år.
Eldins mun har gett honom 15 isolerade dagar till.
Och cellen är ganska kal, va?
Man har ett bord och en stol, betong med en madrass på...
Det är allt. Och två kuddar och två filtar.
Inga cigaretter, ingen tidning. Jag får bara äta.
Tjugotre timmar sitter man här
och får gå ut en timme.
Att du har varit här 14 gånger visar väl att det inte fungerar.
Det fungerar inte på dig.
Det gör en galen, jag ska inte ljuga.
Det gör mig värre, mer arg.
Det gör mig förbannad och jag blir arg på alla när jag kommer ut.
Och så gör jag om samma sak och hamnar här igen.
Man kan låsa in mig i ett rum och kasta bort nyckeln,
och jag klarar 15, 20 dagar,
men sen klickar något i huvudet,
och jag beter mig på samma sätt igen.
Tror du att ditt beteende har med din mentala hälsa att göra?
Jag har deltagit i kriget.
Jag var inuti ett hus som nioåring
när folk kom med automatvapen och tog pappa till koncentrationsläger,
och mig till koncentrationsläger...
Det påverkade min barndom.
Jag vill inte använda det som en ursäkt.
Jag får inte fortsätta att göra fel och skylla på det.
Vissa fick uthärda ännu värre saker.
Någons hela familj dödades i kriget.
Jag försöker bara få dig att förstå
vad som får mig att förvandlas från en positiv till en negativ person.
Jag förstår.
Jag hoppas att du kan börja se saker annorlunda.
-Du vet? -Inga problem.
-Ha en bra dag. -Du också. Sköt om dig.
Det ska jag.
För någon som upplevt så mycket trauma som Eldin
tror jag inte att isolering hjälper.
Jag kan inte nog betona hur nedbrytande det måste vara
när de tillbringar dagar i det utrymmet helt ensamma.
Jag har tillbringat månader i sådan isolering.
Det förändrar inte en människa.
Det kan göra en mer frustrerad och arg.
Precis som han säger.
Jag vill veta hur vakterna rättfärdigar den hårdheten.
Boris Soko har jobbat här i 15 år.
Jag har varit i en mer avslappnad miljö.
Jag har varit till isoleringen där de straffas.
Vad ska det tjäna till? Vad är syftet?
Lita på mig, syftet är att när vi isolerar fångarna
som hela tiden bryter mot regelverket
att fångarna lär sig att bara deras eget uppförande,
gott uppförande,
ger förbättringar och belöning.
De måste lära sig och förstå själva,
under sin tid här.
Har saker förändrats under tiden du har varit vakt?
Jag kan säga att för fångarna
är det lättare nu att sitta av straffen.
Men det är svårare för oss att jobba.
Det är en samlad ansträngning att hjälpa de intagna
som begått brott
att rehabiliteras under tiden här
och bli laglydiga medborgare
som lyder samhällets regler.
Man kanske kan rättfärdiga ett tufft morot-och-piska-upplägg
om det förändrar fångar till det bättre.
Men de maffiatyper och återfallsförbrytare som finns här
är inte lätt att förändra.
Vid måltiden nästa dag finner jag gängbossen Elvis.
Nu när vi kommer bättre överens äter jag lunch med honom.
Får alla samma mat, eller får ni välja?
Man får välja.
Metallbrickor finns inte kvar på många ställen längre.
De är farliga vapen, men de litar så mycket på fångarna här
att de fortsätter att använda dem.
Jag har inte sett en sån sedan jag själv satt inne.
Jag vill veta hur Elvis blev gangster.
Är det här...?
-Min bror. -Jaså, din bror.
-Ja. -Hej.
-Trevligt att träffas.
Jag heter Sami.
Sami.
Elvis och hans äldre bror Sami var båda i kriminella gäng.
Jag försöker se likheten, men han är snyggare, va?
De avtjänar båda långa straff för väpnat rån och mord.
Berätta lite om varifrån ni kommer.
Hur var er barndom?
Vi hade en dålig, fattig barndom.
Fattig barndom.
Pappa var med i Bosnien och Herzegovinas armé
och blev krigsinvalid.
Varför menar ni att ni blev kriminella?
Fattigdomen, mest.
Landet var i krig.
Vår far hade inte råd att uppfostra tonårspojkar.
Vi beslöt att klara oss själva och valde den vägen.
Vi gick vilse och ångrar än idag saker som hänt.
Tänker du äta korvarna?
Nej.
Jo.
Jag tyckte att du såg vänligt på mig,
men du ville bara ha min mat.
Dricker du kaffe?
-Ja. -Ja.
-Då går vi. -Kom.
Vi går och dricker kaffe.
Det var hett.
Man kan inte sitta var som helst och dricka kaffe.
Alla har sina platser att äta och dricka kaffe...
När du säger platser, är det här ert kaffehörn?
Ja.
Vi dricker vårt kaffe här.
Så du sa att ni började med organiserad brottslighet.
Hjälp mig förstå vad det innebär.
Efter kriget fanns mycket tillgängligt,
som vapen, och så är det fortfarande.
Man kan än idag köpa alla sorters vapen billigt,
som en gåva.
-Vi formade varsin kriminell grupp. -Ja.
På hans sida och på min.
Vi skrämde dem att jobba åt oss.
Dag efter dag begärde vi mer och mer,
och dag för dag är man djupare i det.
Det var aldrig nog. Det kallas girighet.
Och hur mycket har fängelset förändrat dig, Sami?
Verkligen mycket.
Jag brukade agera impulsivt,
men jag tänker annorlunda nu. Handlingar har konsekvenser.
Förut älskade jag att slåss, det fanns i blodet.
Nu vet jag att varje slagsmål ger en bestraffning.
Så nu tänker jag innan jag handlar.
Två väldigt intressanta, öppna karaktärer.
Deras liv är i viss grad ett resultat av kriget som utspelade sig här,
för de hade tillgång till vapen
som de kunde använda till rån.
Deras tid i fängelset har präglats av eftertänksamhet,
och nu säger de att de inte längre är männen som folk en gång fruktade.
DAG 5
Den bästa belöningen för gott uppförande på Zenica
är att förflyttas till en del av fängelset
som knappt liknar ett fängelse alls. Dit ska jag nu.
Vissa beskriver det som öppet.
Man ser bilar, fotgängare och vanliga hus
från den delen av fängelset.
De har en kontakt med världen utanför.
Man får leva här om man har följt reglerna
och snart ska släppas ut.
Det gör det till det perfekta stället att bedöma
om fängelset verkligen lyckas med att förändra fångarna.
Hej.
Hallå.
Hej.
Hej. Jag heter Raphael.
-Och du? -Mirza.
Så det här är gymmet?
Får alla använda det?
Alla som sitter här får det.
Kom.
Du och jag?
Förlorar du får du betala kaffet!
Mirza har varit med i en maffialik organisation
och har dömts för flera brott,
men nu ska han snart friges.
Det här är bra. Trevligt och avslappnat.
Alla har det bra.
Det är rent och städat. Alla här är schyssta.
Alla gillar sport och tränar, jobbar och har familjer.
Det är som paradiset.
Hur förtjänar man en plats här?
Genom att uppföra sig och jobba.
Det är bästa stället, men man måste ha en hjärna för att komma hit.
I fängelse måste man slåss.
Men med tiden bättrar man sig och inser att det är bättre här
än i isoleringen, så man lugnar sig.
-Kan jag få se var du sover? -Visst.
-Visa mig. -Jag ska bara byta om.
Han är stor.
Men jag är inte rädd, han verkar vänlig.
Okej.
Kom hit.
Hur är det? Min nya rumskompis är här.
Fin utsikt, va?
Ja.
Okej. Tack.
VIP!
VIP! V-I-P.
Här.
Väldigt intressant.
Så ni är två som sover här?
Jag hade en rumskamrat
tills han begick ett misstag och åkte ut.
Fångar övervakas fortfarande när de är här,
och får inte göra något felsteg om de vill vara kvar.
Mirza har varit noga med att följa reglerna,
men har han verkligen förändrats?
Berätta lite om privilegierna.
Man får till exempel
fem dagar i frihet per månad
så de kan se om vi är redo att släppas ut.
Det är ett stort privilegium.
Efter de fem dagarna måste jag se till att inte göra något dumt.
Berätta varför du sitter inne.
Var det droger, rån...?
Inte droger.
Aldrig droger.
Okej.
Utpressning?
Lite.
Man skyddar andra så att ingen rör dem.
När de säger nej vill de inte, och då gör man vad man kan
för att få dem att ta erbjudandet.
Många av gärningarna...
...har jag straffats för, andra inte.
Jag är den jag är.
Men vet du vad som hjälpt mig mest i fängelset?
Det här hjälper.
Koranen.
Kära Allah, koranen, islam.
När jag kommer ut ska jag åka till Europa...
...för Bosnien är fattigt.
Det finns inga pengar här.
I Europa finns det pengar till mig.
Och hur tänker du tjäna pengarna?
På samma sätt som förut.
Så har jag valt att leva mitt liv, och jag tänker fortsätta.
Jag kommer aldrig att förändras.
Varför medger du det för mig?
För att jag är ärlig. Jag är inte som andra fega jävlar.
Jag kommer från gatan.
Fängelset har inte förändrat mig. Det kan bara göra mig värre.
Han var en berg- och dalbana till karaktären.
Han säger att han ska återgå till samma livsstil när han kommer ut.
Man kan ge någon all möjlig rehabilitering
men de förändras inte förrän de är redo.
DAG 6
Det är min sista dag i Zenica-fängelset.
Det finns många mördare här,
men innan jag åker
har jag bjudits in för att träffa deras kanske mest ökända brottsling.
Jag leds till en mer hårdbevakad del av fängelset
där fångar...
...hålls för att de själva ska vara skyddade
eller för att andra fångar ska vara skyddade.
Mannen jag ska träffa...
...anses vara väldigt farlig,
och ska ha begått avskyvärda brott,
så jag känner mig en aning nervös.
Hej.
Jasminko?
Ja.
Ja? Raphael.
Trevligt att träffas.
Jasminko Jašarević har fått ett av de längsta straffen
som någonsin delats ut av en bosnisk domstol.
Man får inte livstid här, men han fick 42 år.
Han har avtjänat 16.
Vad är det för brott du har begått?
Mord.
Ett mord år 2000.
De andra två
2003 och 2004.
Hur många har du dödat?
Fyra.
Två dödades för pengar, det kan jag säga.
Han begick bland annat ett brutalt mord på en 71-årig kvinna i hennes hem
för smycken och kontanter.
Jašarević begick brotten flera år efter Bosnienkriget.
Han deltog till och med i internationella fredsstyrkor
som fanns här då.
Men istället för fredsbevarande dödade han om och om igen för pengar.
Var mordet som du begick år 2000
kopplat till din roll som fredsbevarande soldat?
Det var en man som var...
...krigsreporter.
Jag anlitades av två personer som ville ha tag på filmat material
från den jag i slutändan mördade.
Berätta vem Jasminko är bortsett från en dömd brottsling.
Jag var anställd i armén.
Men jag valde den kriminella banan. Det var mitt misstag.
Jag är varken farlig eller våldsam.
Jag är på ett sätt mördare, men vi har också hjärtan.
Jag är kött och blod precis som du.
Dina offers familjer,
de som älskade dem,
hur kan de förstå det?
Jag gjorde det.
Jag vet att ingen och inget kan kompensera
för en familjemedlem som dödats.
Om de så gav mig dödsstraff
får de aldrig tillbaka dem jag dödat.
Du sitter av ett långt straff.
Tror du att du någonsin blir frigiven?
Om vi säger att...
...jag om ett par år är halvvägs.
Jag hoppas...
...att jag är vid god hälsa i själ och kropp
när min frihet kommer.
Många av dem jag träffat
har en förklaring till vad de gjort.
Det kan vara kriget, eller fattigdom.
Men en man som dödar fyra människor finns ingen förklaring.
Han kanske är en sådan som aldrig borde friges.
Innan jag lämnar Zenica-fängelset
vill jag fråga fängelsedirektören Redzo Kahric
hur mycket han tror att hans modell, delvis avslappnad, delvis väldigt hård,
förändrar de kriminella till det bättre.
Jag träffar honom i en ny byggnad,
dit några fångar snart ska flyttas.
Mitt enda mål är att få fångarnas förtroende
och fängelsets huvudsakliga roll, målen vi vill uppnå,
är att förändra deras liv.
När man inbjuder till förtroende, tro mig,
så håller majoriteten av dem sitt ord
bättre än vanliga människor där ute.
De som vill skapa problem och inte respektera reglerna,
som inte vill hjälpa sig själva, dem kan ingen hjälpa.
Hur framgångsrikt är fängelset med att minska återfall i brott?
Hur många som kommer ut återvänder?
Jag har observerat att majoriteten
som kommer ut villkorligt
skäms över att återvända.
Att bli hederliga män och glömma de onda gärningarna
är svårt, men vi har fler och fler intagna
som anammar det konceptet och rör sig i en positiv riktning.
När jag lämnar Zenica-fängelset sitter Eldin fortfarande isolerad.
Jag hoppas att han kan bryta sig ur
den destruktiva cirkel han hamnat i.
Elvis och hans bror Sami har många år kvar
innan de kan pröva förändringarna mot verkligheten.
Bakom dessa väggar har jag mött några av Bosniens farligaste brottslingar.
Att försöka motivera dem att förändra sina liv är inte lätt,
men jag tror att Zenica-fängelset
gör sitt bästa för att göra skillnad.
Med de komplexa utmaningar det här landet står inför
gör de ändå vad de kan.
Undertexter: Madeleine Person