Věznice Diavata s maximální ostrahou, Řecko.
Už jsi to někdy udělal? Někoho tu pobodal?
Ano.
Přeplněná a zchátralá.
Nikdy mě nenapadlo, že budu ve vězení makat se sbíječkou.
Pobývají tu ti nejnebezpečnější vězni v zemi.
Bylo to nešťastné. Popadl jsem nůž a bodl ho.
Teď tu sedím za ozbrojenou maskovanou loupež.
Všichni tři spáchali závažný trestný čin.
A také nový typ zločinců, pašeráci lidí.
Všichni jsme dostali 55 let.
Jsem za pašování lidí odsouzený na 109 let.
Tady strávím příští týden.
Ale za mřížemi nebudu poprvé.
Jmenuji se Raphael Rowe
a ve Velké Británii mě za vraždu, kterou jsem nespáchal,
odsoudili na doživotí bez možnosti podmínečného propuštění.
Trvalo mi dlouhých 12 let, než jsem očistil svoje jméno.
Nyní cestuji po zeměkouli a zjišťuji, jak se doopravdy žije
v nejdrsnějších věznicích světa.
Jsem na cestě do věznice Diavata na severu Řecka.
Je to vězení, kde jsou zavření vrazi, zlodějové, lupiči
a nejrůznější další zločinci.
Ale stoupá zde počet pašeráků lidí.
Po válkách v Iráku a pak v Sýrii přišlo v posledním desetiletí do Řecka
přes milion nelegálních přistěhovalců,
kteří chtějí začít nový život.
Ale nejméně 20 000 jich zemřelo na nebezpečné cestě do Evropy
kvůli riziku, kterému je vystavují pašeráci lidí.
Aby vláda pašeráky lidí odradila,
uděluje jim extrémně dlouhé tresty.
V některých případech až stovky let.
Pašeráci lidí operují v utajení.
Bývají neviditelní,
ale v tomhle vězení je jich obrovské množství.
Pokud tito muži skončí ve vězení, změní se nějak?
To hodlám zjistit.
Mám obavy z toho, co v téhle věznici s maximální ostrahou zjistím.
Je plná nejdrsnějších řeckých zločinců
a přecpaná kvůli obrovskému přílivu pašeráků lidí.
Už před touto krizí
měly řecké věznice nouzi o peníze a byly nechvalně proslulé násilím.
Pojďte.
Tak jsme tu.
Otočte se a podívejte se na mě. Berete drogy?
Ne, neberu drogy.
Prosím, sundejte si oblečení a dejte ho tamhle.
Prosím, otevřete ústa.
Prosím, klekněte si.
Potřebuji vzorek moči.
Stává se běžně, že vězňové, kteří sem přicházejí,
- mají v těle drogy… - Ano.
Asi 50 %. Obvykle prášky.
A heroin.
Překvapilo mě, když řekl, že 50% vězňů,
kteří absolvují vstupní prohlídku, má v těle drogy.
Máte negativní testy. Pojďte dovnitř.
Budu sdílet celu pro dva se třemi dalšími muži.
Od doby, kdy Řecko zasáhla migrační krize,
sem bylo posláno přes 100 pašeráků lidí.
Pravda je taková, že většina vězňů pochází ze zahraničí.
Věznice by neměla problémy s přeplněností,
kdyby tu byli jen vězni z Řecka.
Máte celu číslo jedna. Můžete tam jít tudy.
Na žádost věznice
nebude nikdo z vězňů používat své pravé jméno.
Zdravím.
Ať jsou odkudkoli, většina vězňů mluví řecky nebo anglicky.
- Zdravím. - Zdravím.
- Já jsem Nico. - Nico.
- Nico, ano. - Těší mě, Nico.
- Johnny. - Těší mě, Johnny.
-Antonis. -Antonis.
Raphael. Takže tady s vámi budu bydlet.
- Jo. - Která postel bude moje?
- Tahle. - Tahle je moje. Dobře.
Tihle tři muži sdílejí tuto celu už pět měsíců.
Odkud jsi?
- Jsem z Londýna. - Z Londýna.
- Z Anglie. - Anglie.
Jste různých národnosti, že? Všichni nejste Řekové.
Já jsem Řek.
- Ty jsi Řek? - Jo.
Albánie, Afghánistán.
Řekněte mi něco o tom, jak to tady funguje.
Jaká je vaše každodenní rutina.
V 8.20 odemknou dveře.
Jsou otevřené až do 12.30.
Pak se rozdává jídlo.
Ve 14.30 zase otevřou dveře
a je odemčeno až do 20.40.
Potom dostaneme večeři.
Každý den je stejný.
Asi nejdůležitější otázka:
kdo určuje, co poběží v televizi?
Ten nejstarší.
Ne, my všichni, příteli.
Jsme tu přátelé, víš?
Všichni jsme tu přátelé.
Dobře. Jak dlouho už jste všichni ve vězení?
Já jsem už deset let zavřený za vraždu.
Do téhle věznice jsem přišel před dvěma lety kvůli odvykačce.
Bral jsem drogy.
A co ty, Johnny?
Já jsem ve vězení podruhé.
Napřed kvůli hašiši.
A podruhé kvůli hašiši.
Takže když tě poprvé zavřeli za hašiš,
nepoučil ses.
Obchod. Obchodník. On je obchodník.
Vražda… obchod s drogami…
Ano.
Pašování lidí.
Pašování lidí?
Jsem na chodbě v křídle vězeňského bloku.
Takže mě dali do cely s vrahem,
pašerákem lidí a překupníkem drog.
Všichni tři jsou těžcí zločinci.
Všechno jsou to závažné zločiny, ať se na to díváte jakkoli.
Ale detaily neznám.
A všichni vypadají jako sympaťáci.
Za chvíli vězeňský blok na noc zamknou.
Na cele máme záchod v podlaze,
ale teplá voda neteče.
Je hodně studená.
Prý už neteče skoro týden.
Je to dusivý pocit,
když se tu na pár metrech čtverečních mačkáme čtyři.
Tohle je můj prostor na spaní.
Na celách mají různé vymoženosti: televizi, pití.
Takže jistý komfort tu je.
Ale cela je cela.
Je to malý prostor.
A člověk to cítí.
Když tu sedíte, cítíte to.
DRUHÝ DEN
Tohle je moje první ráno ve věznici Diavata.
Jak se má člověk vyspat v cele, kde hlasitě hekají čtyři muži?
Johnny to očividně zvládá.
Johnny!
Chrápe takhle každou noc?
To je nic, věř mi.
Ty chrápeš. Ano. Chrápeš.
Ne.
Jo?
A ani tomu nechce věřit. „Ne, já nechrápu.“
Takže jsem první, kdo mu to řekl.
Může to být záminka ke rvačce.
V 8.20 se otevřou dveře cely a je čas jít do práce.
Od řecké finanční krize před deseti lety je tu o peníze nouze,
takže věznice nemá dost peněz na opravy.
Dnes budu pracovat se svým afghánským spoluvězněm Nikem,
který si odpykává doživotí za vraždu a má vážné problémy s drogami.
Nico.
Má zkušenosti ze staveb,
tak ho požádali, aby opravil přívod teplé vody a vyzbrojili ho potřebnými nástroji.
Takže co tu dnes budeme dělat?
Je tu prasklá trubka, kterou je třeba opravit.
Jako bychom chystali útěk. Jsou tu sutiny a vykopané kameny.
Vězni už skoro týden nemají teplou vodu.
Proč to děláš ty? Proč sem nepozvou…
nějakého odborníka zvenčí, který by to udělal?
Když jsi mukl, který něco umí, zná nějaké řemeslo, můžeš to tu dělat.
Když pracuješ ve vězení, můžou tě propustit dřív.
Věznice Diavata přišla s vynalézavým řešením
nedostatku peněz.
Odsouzené zaměstnávají tím, že opravují svoje vlastní vězení.
Místo peněz jsou odměňováni prominutím části trestu.
Kdybych věděl, že mi za každý den práce odečtou jeden den z trestu,
dělal bych to každý den.
Tenhle?
- Tady? - Jo.
Nikdy by mě nenapadlo, že budu ve vězení makat se sbíječkou.
Ve vězení s maximální ostrahou.
Jsem tak blízko obvodové zdi, jako to jen jde.
Nejsi v pokušení probourat se skrz tu zeď a vzít roha?
- Ne. - Ne?
Venku jsem nebyl deset let
a teď se tam nechystám. Makáme.
Jo. Prorazili jsme.
Konečně jsme v potrubí.
Jsi unavenej.
Chceš si odpočinout?
Jo. Dáme si oraz.
Ve vězeňském bloku je čas oběda.
Naše jídlo vařili vězni
a já jsem překvapený, že navzdory nedostatku peněz
je jídlo na vězeňské poměry skvělé.
Máme rybu,
bramborovou kaši,
červenou řepu.
Na jídle nešetří, porce jsou velkorysé.
Je to fakt dobré. Johnny, proč nejíš?
Nemám hlad, v jedenáct jsem měl cornflakes. Nic nechci.
A máš zásoby.
Jsem v pohodě.
Ráno jsem mu dal mlíko, když ještě spal.
Krmím ho, protože je už starej.
Už má svůj věk, to musíš uznat.
Respektujeme ho, je starší než my.
Cornflakes.
Litr mléka s cornflakes.
Nastalo odpolední odemčení, dveře se elektronicky otevřou
a vězni vyjdou ze svých cel, aby se socializovali,
pracovali, zatelefonovali si.
Někteří z cel vyšli, jiní ne, protože je tu liberální režim.
Je to tu trochu uvolněnější, než v jiných věznicích.
Než se s Nikem vrátíme do práce,
chci se dozvědět, proč jeho cesta do Evropy skončila vraždou.
Nico je z Afghánistánu.
Propašovali ho sem, když mu bylo teprve 17,
a to během války mezi Tálibánem a spojeneckou armádou.
Kde jsi vyrůstal?
V Mazáre Šarífu.
Otec zemřel, než jsem se narodil.
Byl jsem jedním z pěti bratrů,
takže jsem musel pracovat, abych pomohl matce.
Byli jsme velmi chudí.
Dost často jsme neměli co jíst.
Jak ses dostal do Řecka?
Přejel jsem Írán, pak Turecko.
V jednom náklaďáku nás bylo 120.
Tomu pašerákovi jsem zaplatil 500 dolarů.
Jeli jsme 13 hodin bez zastávky.
Střídali jsme auta a v noci jsme přespávali v horách.
Strávil jsem jednu noc v Turecku, pak jsem zaplatil 1 200 eur
a další den jsem byl v Řecku.
Kolik z těch 120 lidí, co jeli s tebou, dorazilo do cíle?
Jen velmi málo. Ty, které neměli peníze, dali pod zámek,
dokud nebyli schopni zaplatit.
Zacházeli s nimi jako s otroky.
Někteří zemřeli hlady, jiní zemřeli žízní.
Mnoho jich zatkla policie v Íránu.
Když je chytli v horách, zastřelili je.
Dostal ses do Řecka a byl jsi nelegální přistěhovalec.
Jak jsi přežíval? Co jsi dělal?
Mohl jsem pracovat jen jako zemědělský dělník.
Pracoval jsem pět až sedm měsíců.
Trpělivě jsem toho farmáře žádal o peníze, a on mě pořád ignoroval.
A co jsi udělal?
Řekl jsem mu: „Když mi nezaplatíš, ublížím ti.“
Popadl jsem nůž a bodl ho.
Bodl jsi ho jen jednou?
Ano, jenom jednou, ale bohužel to bylo smrtelné.
Bodl jsem ho sem.
Aha, tys ho bodl do…
Neměl jsem v úmyslu ho zabít. Neměl jsem to předem promyšlené.
A ve vězení jsi spadl do drog?
Bral jsi drogy, abys unikl realitě vězení?
Po mámině smrti jsem šest měsíců bral heroin.
Bylo to jako trest smrti.
Neměl jsem vůli žít dál.
Je načase, abychom se s Nikem vrátili k opravě potrubí.
Nico je zjevně problémový a vznětlivý člověk
a ještě mi asi neřekl vše o své násilné historii.
Radši dělám tuhle práci,
protože při ní zapomínám na svůj trest.
Netrávím čas tím, že bych myslel na blbosti,
třeba jak někoho pobodat nebo kde sehnat drogy.
Už jsi to někdy udělal? Někoho tu pobodal?
Ano.
Zemřel ten člověk?
Nezemřel. Byl vážně raněný.
Proč jsi ho pobodal?
Protože mi dlužil peníze.
Kolikrát jsi toho muže bodl?
Bodl jsem ho třikrát. Dali mi deset let navíc.
Udělal jsem chybu, šel jsem sedět a hořce za ni zaplatil.
To je život, za chyby se platí.
Pořád se snažím Nika pochopit.
Je pro mě trochu záhadou,
protože jeho zkušenost, kdy se nechal propašovat z jedné země do druhé
v honbě za lepším životem, měla zásadní vliv na stav jeho mysli.
Má za sebou velmi krušnou cestu,
ale zabil jiného muže, který ho neprovokoval.
Říká, že šlo o peníze,
ale ve vězení pak udělal skoro totéž.
A to už musí být pro zodpovědná místa problém.
Důležité je, že už si z doživotního trestu odseděl deset let
a tvrdí, že se za tu dobu změnil.
Nikův příběh je připomínkou,
že v tomto vězení existuje mnoho potenciálních nebezpečí.
Po návratu na naše křídlo vidím, že dozorci dělají filcunk jedné cely,
kde hledají telefony, drogy nebo zbraně.
Tohle se tady dělá každý den?
Denně prohledávají cely?
Prohlídky děláme každý den,
ale pokaždé je to jiné patro a jiná cela.
Nejdřív donutíme vězně vyjít z cel
a každého z nich prohledáme.
A pak jdou dozorci dovnitř a prohledají samotnou celu.
Může to být problematické,
vězni jsou naštvaní, protože je to vpád do jejich domovů.
Co tam hledají?
Drogy, podomácku vyrobené víno a nože.
Tentokrát je cela čistá.
Ale vrchní dozorce Dimitri Petropoulos
mi chce ukázat, že to tak vždycky nebývá.
Pojďte se podívat na věci, které jsme v posledních letech našli a zabavili.
Tohle nacházíte v celách vězňů? Tohle jsou nebezpečné zbraně.
Některé z nich jsou dost zajímavé.
Obvykle nehledáme v celách náboženské předměty,
ale některé z nich mohou být také nebezpečné.
Ať jsou vězni sebevíc přátelští, musíte být neustále ve střehu.
NAŠIM SRDCÍM A DUŠÍM MUSÍ VLÁDNOUT LÁSKA K BLIŽNÍMU
TŘETÍ DEN
Trávím třetí den jako vězeň ve věznici Diavata v Řecku.
Ještě tu nejsou dozorci, aby nás pustili. Teď jdeme do práce.
Na dveřích cely není žádná klika.
V devět ráno už všichni mí spoluvězni tvrdě makají
a odečítají si z trestu den po dni.
Nico se stále snaží opravit teplovodní potrubí.
Johnny, který je tu za překupnictví drog, pracuje ve vězeňském obchodě.
Antonis, usvědčený pašerák lidí,
získal teplé místečko: vaří kávu pro vězeňský personál.
Pracuje pokaždé, když to jde, aby si zkrátil trest.
Na zdraví.
Tak jo.
Antonis se nabídl, že mi ukáže dvůr, kde vězni cvičí.
Přechod zevnitř ven je oslepující.
Pokud chcete připomínku, že jsme ve vězení s maximální ostrahou v Řecku,
stačí se jen podívat na strážní věž, kde číhá dozorce
s něčím, co vypadá jako samopal.
Antonis je tak odhodlaný snížit si prací trest,
že skoro nevychází ven.
Tady venku jsem nebyl celou věčnost.
Jak je to dlouho, cos byl naposledy venku?
Osm měsíců.
Moment, chápu to správně?
Chceš říct, že jsi ven na tenhle dvůr vyšel naposledy
před osmi měsíci?
- Ano. - Proč?
Kvůli práci. Jsem pořád v práci.
- Co je tohle? Činky? - Jo.
Teď jsem venku na dvoře a mám šanci vidět vězeňskou posilovnu.
Tady se posiluje.
Na skutečné sportovní náčiní nejsou peníze,
tak se improvizuje.
Panebože. To je tíha.
To jsou lahve na vodu plněné pískem.
Tak jo.
Rozhodl jsem se změřit síly s Kostasem,
který vypadá jako regulérní vzpěrač.
Začínám já.
- Můžu? - Jo.
To je lehké.
A Kostas mi předvádí, co umí on.
Jen se předvádí.
Ale on je větší vazba než já, ne?
Věděl jsem, že Antonis dostal vysoký trest za pašování lidí,
které teď v Řecku platí za velmi závažný zločin,
protože ohrožuje bezpečnost hranic a riskují se při něm životy migrantů.
Jak ses zapletl…
do pašování lidí?
Dělal to jeden kamarád.
Vypomáhal jsem mu.
Znal jsem člověka, co pronajímal dodávky,
tak jsem je seznámil.
Věděls, že bude pašovat lidi?
Ano.
Co se stalo pak?
Policie udělala zátah.
Všichni jsme dostali 55 let.
Takže si tu kroutíš 55 let?
A taky jsem dostal pokutu 500 000 eur.
Přijímáš zodpovědnost za to, co se stalo?
Jenom jsem je seznámil.
Nejsem zodpovědný za to, co se stalo.
Nedělal jsem z toho vědu. Mohl je seznámit kdokoli.
Tvrdí, že jeho role byla malá, a přesto dostal 55 let.
Řekl mi, že tehdy neměl dojem, že dělá něco špatného.
Bez ohledu na pravdivost jeho příběhu
je Antonis jedním z více než stovky pašeráků lidí v tomto vězení,
což znamená, že více než jeden ze čtyř muklů je pašerák.
Kromě problému s teplou vodou
vznikla v zchátralé budově další krizová situace.
Raphaeli! Máte chvilku?
Rozbil se záložní elektrický generátor.
Povolali mě, abych ho opravil s Kostasem,
který mě dnes ráno trumfl ve vzpírání.
Kostasi?
Dnes budete spolu opravovat generátor.
Dobře. Tak zatím.
Tak jo.
Budeme opravovat generátor.
Musíme upravit výfuk.
Kostas je 36letý řidič kamionu,
který díky svým technickým dovednostem hraje zásadní roli
v udržování celé věznice v chodu.
Podej mi…
- Tohle? - Ano.
A dřevo.
Dřevo?
Jak dlouho už tuhle práci děláš?
Tři roky.
Tak dlouho jsi tu zavřený?
Ano.
Zjistil jsem, že Kostas byl členem stejného pašeráckého gangu
jako můj spoluvězeň Antonis.
Řekni mi tedy, jaký jsi spáchal zločin.
Odsoudili tě za pašování lidí.
Mým úkolem bylo je převézt.
Ti lidé přišli k hraniční řece Evros, a já je naložil do náklaďáku
a převezl je do Soluně.
Chci se vžít do tvojí situace.
Představuju si, jak sedím za volantem toho kamionu.
Jak se lidé, které pašujete, do toho kamionu dostanou?
Na dálnici.
Existují určitá místa, kde jsou veřejné toalety,
oni tam počkají a my je naložíme.
Devadesát devět lidí.
Ty kamiony byly velké, bylo v nich dost místa.
Jak tě chytili?
Zastavil jsem na benzínce.
Tam mě zastavila policie.
Kolik jsi vyfasoval?
Vyfasoval jsem 109 let za pašování lidí.
Sto devět let?
Řecký systém funguje tak, že ať už dostaneš jakýkoliv trest,
odsedíš si maximálně 20 let. To je nejvíc, co si odsedíš.
Dvacet let je pořád dlouhá doba.
Proč jsi to udělal?
Mou hlavní motivací byly peníze.
A na kolik sis přišel?
Stop, prosím.
Dobře.
Nedivím se jeho tajnůstkářství.
Migranti často pašerákům platí tisíce eur na hlavu.
Propašování pouhých 99 lidí mohlo celému gangu vynést více než půl milionu eur.
Dobře, tak dál.
Nikomu jsem neublížil. Nikoho jsem nezabil.
Ještě před pár lety bylo pašování lidí jen přestupek.
Teď je to trestný čin. Myslím, že je to nepřiměřené.
Možná jsem delikvent, ale to, co jsem udělal, není zločin.
Když ho poslouchám, tak přemýšlím:
„Je 109 let za snahu pomoct lidem, kteří prchají z válkou rozvrácených zemí
nebo hledají lepší život, spravedlivý trest?“
Kostas to udělal kvůli penězům.
Je to finanční odvětví.
Ti, kdo se podílejí na pašování lidí,
si přijdou na velké peníze.
Ale neumím si představit, jak se cítí muži, ženy a děti,
kteří ze zoufalství utíkají z vlasti, a pak umírají na korbách kamionů.
Jsou tam namačkaní jako sardinky
a utratili veškeré úspory, aby se dostali na vytoužené místo
v naději, že tam najdou lepší život.
Oba pašeráci lidí, s nimiž jsem mluvil,
zlehčovali vážnost toho, do čeho byli zapojeni,
ale slyšel jsem, že necelých pět kilometrů od věznice
je uprchlický tábor pro lidi, kteří byli propašováni do Řecka.
Takže dnes mám denní propustku z vězení,
abych si poslechl jejich verzi příběhu.
Tohle je jeden z mnoha uprchlických táborů v Řecku,
kde migranti a uprchlíci hledají azyl.
A pro mnoho lidí představuje úlevu po cestě
a riziku, které podstoupili.
Podobných táborů jsou v Řecku desítky.
Jen v tomhle je ubytováno 700 lidí.
Pan Ahmed?
Ahmed Haji je ze severního Iráku.
Se svou velkou rodinou uprchl před válečným konfliktem.
Najali si pašeráka lidí,
který slíbil, že je dostane do západní Evropy za lepší budoucností.
Ale ve skutečnosti už tři a půl roku trčí tady v Řecku
a žijí v téhle plechové krabici.
Řekněte mi o svojí cestě.
Jel jsem do Turecka do Istanbulu.
Tam jsem našel pašeráka.
Zaplatil jsem mu skoro 80 000 dolarů.
Skoro dvě hodiny jsme strávili v autě,
pak jsme šli sedm hodin pěšky k hranici.
Byla tam voda, řeka.
Byla tam malá loď.
Byla určená pro 20 nebo 14 lidí, ale nás v ní bylo 47.
Vyhodili naše zavazadla a všechno, aby udělali místo pro nás.
Děti jsme si museli dát pod nohy.
Byla to velká, široká řeka. Nebylo to nic příjemného.
V jednu chvíli moji rodinu a čtyři syny strhla voda.
Mysleli jsme, že je s námi amen!
Ahmed a jeho rodina měli štěstí.
Na té lodi byl jeden můj známý.
Odešel z domova pár měsíců před námi.
Spadl do vody, jeho žena a jeho dvě děti se utopily.
Jejich těla se nikdy nenašla.
Ročně přijde o život více než tisíc migrantů, kteří se snaží dostat do Evropy.
Když jste se s těmi pašeráky setkal, co vám slíbili?
Plán byl jet přímo přes Bulharsko.
Proto jsme zaplatili tolik.
Ale podvedli mě a odvezli mě sem.
Na některých pašeráckých tratích…
jiní pašeráci dokonce uprchlíky okrádali.
Očekával jste tohle, když jste prchl z Iráku,
a zaplatil pašerákům fůru peněz?
Že skončíte v uprchlickém táboře?
Pašeráci jenom lžou. Neříkají ani špetku pravdy.
To je šokující stav věcí.
Díky, že jste nám vyprávěl svůj příběh.
Řecké úřady odmítnou více než polovinu žádostí o azyl.
Ahmed a jeho rodina a stovky a tisíce dalších lidí jako oni
riskovali svoje životy a přišli o veškeré úspory
kvůli velice nejisté budoucnosti.
Vyprávěl nám úplně jiný příběh o tom, jak fungují pašeráci lidí,
kteří převážejí muže, jako je on, a jejich rodiny
z místa na místo.
Říká, že to nejsou žádní andílci.
Jsou to manipulátoři, jsou to lháři, dělají všechno jen pro peníze
a svou činností vystavují rodiny, jako je ta jeho, velkému riziku.
Ale dokud budou lidé utíkat před chudobou a válkou,
přistěhovalci budou nadále přicházet
a pašeráci budou mít tučné zisky.
Jsem zpět ve věznici Diavata a jdu najít Kostase,
pašeráka lidí, který si odpykává 109 let.
Vyprávěl mi o zločinu, za který byl odsouzen,
ale mám na něj další otázky.
Čelíš ještě nějakým dalším obžalobám?
Ano, další se budou teprve projednávat.
Spousta pašovaných lidí přijde o život.
A přijdou o život, protože lidi jako ty
jsou ochotni je převážet.
Takže jim dáš naději, která se jim možná nikdy nesplní,
protože po cestě zemřou.
Co na to řekneš?
Tyhle případy se mnou nemají nic společného.
Nikdy jsem se do takového incidentu nezapletl.
Nikdy se mi to nestalo.
Takže se nestydíš a nemáš výčitky svědomí?
Ne.
Myslíš si, že dlouhé tresty odnětí svobody pro pašeráky lidí
jsou reakcí, která má odradit další, aby dělali to, co jsi udělal ty?
Dlouhé tresty nefungujou.
Sedmdesát procent vězňů to udělá znovu, i když nechtějí,
protože venku je nic dobrého nečeká.
On se nestydí za to, co dělá.
Nemyslí si, že vládní politika
zvyšování trestů někoho odradí.
A možná i některé lidi odradí,
ale myslím, že Kostase ne.
Kromě toho, že je v této věznici tolik pašeráků,
musejí tu čelit i další velké výzvě.
Když jsem sem přijel,
řekli mi, že 50 % nových vězňů má pozitivní testy na drogy.
I můj spoluvězeň Nico byl závislý na heroinu.
- Díky, příteli. - Děkuju mockrát.
Ale Diavata má vlastní odvykací centrum,
což je pro věznici dost výjimečné.
Centrum sídlí ve vlastní zabezpečené zóně.
Vězni musí požádat o přijetí a vedení věznice rozhodne, kdo na něj má nárok.
Tady je to úplně jiné než ve zbytku vězení, co?
Ano, je to úplně jiné.
Většinou nemám pocit, že jsem ve vězení.
Pětatřicetiletý George
je jedním z 13 vězňů, kteří procházejí odvykačním programem.
Namalovali jsme Prométhea, jak krade oheň.
Prométheus je jméno naší komunity.
Tamhle je naše motto,
které křičíme po každé terapii.
Jsme v tom spolu, duševně spříznění, držíme při sobě, chceme lepší život!
Jsme Prométheus!
Těchhle 13 vězňů ví, že měli štěstí.
Je tu celková kapacita pro 84 mužů,
ale kvůli nedostatku peněz
tu můžou pomoct jen zlomku vězňů, kteří potřebují léčbu.
Bydlím tu s dalším členem komunity.
George je momentálně čistý,
ale musí získat jistotu, že až ho za dva roky propustí,
zůstane čistý navždy.
Proč jsi ve vězení?
Teď tu sedím za ozbrojenou maskovanou loupež.
Banky, pošty, sázkové kanceláře.
Podobné věci.
A jakou zbraň jsi používal?
Samopal, ne revolver. Samopal.
A použil jsi někdy zbraň?
V životě jsem na nikoho nevystřelil.
Střílel jsem jen do vzduchu, abych je postrašil a dostal peníze.
Udělal bych cokoliv, abych sehnal dávku.
Heroin, kokain, hašiš…
- Všechno. - Všechno.
A proto jsi tady, v terapeutické komunitě,
abys překonal závislost na drogách, která tě nutí páchat zločiny.
Už odmalička
jsem si představoval sám sebe
jako zločince, v kterém není kouska dobra,
ale je to přesně naopak.
Až tady jsem našel lidi, kteří mi projevují skutečnou lásku a úctu.
- Dobré jitro vespolek. - Dobré jitro.
Kdo se chce dnes podělit o své pocity?
Každý den mají skupinovou terapii,
aby se navzájem lépe pochopili a kočírovali svou závislost.
Dobré jitro, komunito.
Je pro mě hodně těžké o těch věcech mluvit, ale pokusím se.
Po dlouhé době mě navštívila moje sestra.
Konečně jsme si promluvili o problémech s otcem.
Mluvil jsem s jedním ze svých dětí.
Další dvě se mnou nemluví.
Kéž by se dozvěděli,
že se jejich táta už změnil.
Výborně. Obejměte se.
Bylo to docela emotivní sezení.
Dospělí muži, kteří se dopustili zločinů, otevřeně mluvili o tom,
jakým problémům dnes nebo během týdne čelili.
A to je cílem tohoto programu, této terapeutická komunity,
poskytnout těm mužům prostředky, nástroje
a schopnosti, aby změnili svůj život.
A my víme, že když změní svůj život oni,
změní to i život jejich potenciálních obětí.
To je má pro mě ohromný význam.
Dnes má jeden ze skupiny 40. narozeniny.
Ukaž, pomůžu ti.
Umím si obléknout zástěru, Georgi.
Takže polevu už jsi připravil.
Rozetři tu polevu po celém dortu.
Začnu uprostřed.
To zíráš, co?
Děláš to líp než já.
Dobře. Jaký je to pocit, být čistý?
Nevěřil jsem, že bych mohl někdy žít bez drog.
Nevěřil jsem, že bych mohl pracovat nebo dokonce péct dort.
A uvědomuješ si, kolik bolesti jsi musel způsobit,
když jsi střílel, abys postrašil lidi?
Chápu, jak se cítili.
Umím se vžít do jejich situace. Chápu, jak se cítili.
Ale nemůžu s tím už nic dělat.
Cítím výčitky svědomí.
Jsem se svojí minulostí smířený.
Ať žiješ dlouho, ať zestárneš a máš bílé vlasy.
Ať všem předáváš světlo poznání
a všichni říkají, že jsi moudrý muž.
Z toho, co jsem dnes viděl,
poskytuje toto centrum vězňům pomoc, kterou zoufale potřebují.
Škoda, že pomáhá jen třinácti lidem.
Slíbil jsem svému spoluvězni Nikovi, který je tu zavřený za vraždu,
že si s ním před odchodem zahraju basketbal.
Nico už byl na odvykací terapii jednou přijatý,
ale nesnesl intenzitu programu a brzy odešel.
Teď zoufale touží po další šanci.
Když jsem tam byl, viděl jsem, že tam mají dost náročný režim.
Klade to na člověka vysoké nároky.
Myslíš, že jsi schopen se tam vrátit?
Tam se musí člověk podívat do zrcadla,
uvědomit si, kdo je a co udělal.
Tady je těžké čelit zodpovědnosti.
Je to těžké pro všechny.
Proč myslíš, že už jsi připraven čelit zodpovědnosti?
Cítím, že jsem ve věku, kdy už tyhle věci zvládnu,
a je to pro moje dobro.
Nemá to žádné mínusy.
Je načase se rozhodnout, jak chci naložit se svým životem, až mě propustí.
Připravit se na vstup do společnosti.
Doufám, že se jednou dostanu z vězení,
budu žít normální život
a zapomenu na to, co jsem za posledních 15 let zažil.
ŠESTÝ DEN
Tohle je moje poslední ráno ve věznici Diavata.
Ale každý z mých tří spoluvězňů tu možná stráví dalších deset či více let,
i když jim odečtou odpracované dny.
V příštích letech se k nim nejspíš připojí další pašeráci lidí.
A to může i nadále limitovat možnosti tohoto zařízení,
jak pomáhat dalším vězňům v převýchově.
Než odejdu, chci se zeptat ředitele věznice
Anastasiose Papadopoula, co si o této situaci myslí.
Organizujete tu opravdu dobré programy.
Třeba to odvykací centrum.
Ale může ho využít je hrstka…
Realita je taková, že naše zdroje jsou velmi omezené.
Vězení bylo původně koncipováno pro zhruba 360 lidí.
Momentálně tu místo 360 máme 440 vězňů.
Je to číslo, které značně převyšuje kapacity věznice.
Ale stále roste počet vězňů,
nejen tady, ale ve věznicích po celé zemi,
kteří se podíleli na pašování lidí.
Svědčí to tedy o tom, že ty dlouhé tresty, které dostávají,
je neodrazují v takové míře, jak doufali zákonodárci?
To, co říkáte, je pravda,
ale přísnější trest vždycky působí odstrašujícím dojmem.
Ale kromě udělování trestů odnětí svobody musíme tyto lidi také poučovat o tom,
že to, co spáchali, jsou trestné činy.
A ohrožovat životy jiných lidských bytostí je pro mě velký zločin.
Avšak z toho, co jsem viděl a slyšel,
bude možná nejhůře převychovatelná právě tato nová generace zločinců.
Viděl jsem zde úžasné iniciativy,
které mění život vězňů k lepšímu.
Ale viděl jsem systém, který dokáže převychovat novou kategorii vězňů,
pašeráky lidí?
Tím si nejsem jist.
Překlad titulků: Petr Putna