Diavatai Szigorúan Ellenőrzött Börtön, Görögország.
Szúrtál már le valakit a börtönben?
Igen.
Zsúfolt és lelakott hely.
Nem hittem, hogy egyszer fúrni fogok egy kicseszett börtönben.
Az ország legveszélyesebb bűnözői élnek itt.
Sajnálatos volt. Fogtam egy kést és leszúrtam.
Egy maszkban elkövetett fegyveres rablásért ülök.
Mindhárman komoly bűncselekményt követtek el.
És egy újfajta bűnözőcsoport, az emberkereskedők.
Mind az öten 55 évet kaptunk.
Százkilenc évet kaptam embercsempészetért.
Itt fogom tölteni a következő hetet.
Nem először kerülök rács mögé.
A nevem Raphael Rowe.
Az Egyesült Királyságban elítéltek egy gyilkosságért, amit el sem követtem.
Életfogytig tartó börtönbüntetést kaptam.
Tizenkét évbe telt, hogy tisztára mossam a nevem.
Most a világot járom, hogy megtapasztaljam, milyen az élet
a világ legkeményebb börtöneiben.
Észak-Görögországba tartok, a diavatai börtön felé.
Ebben a börtönben gyilkosok, tolvajok, rablók
és egyéb bűnözők raboskodnak.
De mostanában egyre több az embercsempész.
Az utóbbi évtizedben az iraki és a szíriai háború miatt
több mint egymillió illegális bevándorló jött Görögországba,
hogy új életet kezdjenek.
De legalább 20 000 ember halt meg Európa felé tartva azok közül,
akik embercsempészekre bízták az életüket.
Az embercsempészet visszaszorítása érdekében
a kormány hihetetlenül hosszú büntetéseket vezetett be.
Akár száz évet is kaphatnak.
Az embercsempészek észrevétlenül dolgoznak.
Egyesek számára láthatatlanok,
de ebben a börtönben rengetegen vannak.
Vajon képesek megváltozni azok, akik börtönbe kerültek?
Majd kiderül.
Félek, hogy mi vár rám egy ilyen szigorúan ellenőrzött börtönben.
Veszélyes bűnözők élnek itt,
méghozzá rengetegen, amióta megnőtt az embercsempészek száma.
Már a krízishelyzet előtt is
szegények voltak itt a börtönök, és hírhedtek voltak erőszakos lakóikról.
Jöjjön!
Ez az.
Forduljon meg és nézzen rám! Drogozik?
Nem drogozok.
Vetkőzzön le és tegye le oda a ruháit!
Nyissa ki a száját, kérem!
Térdeljen le, kérem!
Kérnék egy vizeletmintát.
Gyakran előfordul, hogy az itteni rabok
- drogot fogyasztanak… - Igen.
Úgy a felük drogozik. Általában tablettát használnak.
És heroint.
Meglepett, hogy állítólag a vizsgálatok
a rabok felénél kimutatnak valamilyen drogot.
Negatív lett a tesztje. Jöjjön be!
A cellán, amit kapok, két főre tervezték, és három
Több mint 100 csempészt zártak be ide
a görög bevándorlási hullám kezdete óta.
Igazság szerint a rabok nagy része külföldi.
Ha csak görögök lennének itt,
nem lenne ekkora a zsúfoltság a börtönben.
Az egyes cella a magáé. Bemehet.
A börtön kérésére
a rabok nem a valódi nevüket fogják használni.
Helló!
Bárhonnan is jöttek, a legtöbb rab beszél görögül vagy angolul.
- Helló! - Helló!
- Nico vagyok. - Nico.
- Igen. - Örvendek, Nico.
- Johnny. - Örvendek, Johnny.
- Antonis. - Antonis.
Raphael. Szóval itt fogok lakni veletek.
- Igen. - Melyik lesz az enyém?
- Ez. - Ez az enyém? Jó.
Az utóbbi öt hónapban ők hárman osztoztak ezen a kis cellán.
Honnan jöttél?
- Londonból. - Londonból.
- Angliából. - Angliából.
Mind más nemzetiségűek vagytok, igaz? Nem görögök vagytok.
Én igen.
- Te igen? - Igen.
Albánia, Afganisztán.
Meséljetek egy kicsit az itteni életről!
Mivel telik egy napotok?
Reggel 8:20-kor kinyitják az ajtót.
Fél egyik nyitva vannak.
Aztán ételt adnak.
Fél háromkor megint ajtónyitás…
egészen este 8:40-ig.
Utána vacsora.
Minden napunk egyforma.
A legfontosabb kérdés:
ki dönti el, mit néztek a tévében?
A rangidős.
Nem, együtt szoktunk dönteni.
Barátok vagyunk.
Mindannyian.
Oké. És melyikőtök mióta van börtönben?
Én már tíz éve itt vagyok gyilkosságért.
Két éve hoztak ide drogrehabilitációra.
Drogoztam.
És te, Johnny?
Én másodszor ülök.
Először a fű miatt volt.
És most is a fű miatt van.
Tehát amikor először becsuktak a fű miatt,
nem tanultad meg a leckét.
Üzlet. Ő egy üzletember.
Gyilkosság… drogterjesztés…
Igen.
Embercsempészet.
Embercsempészet?
Most épp kint vagyok a folyosón.
A cellatársaim egy gyilkos,
egy embercsempész és egy drogdíler.
Mindhárman komoly bűncselekményt követtek el.
Ezek komoly dolgok, akárhogy is nézzük.
De nem ismerem a részleteket.
És mind nagyon jó fejeknek tűnnek.
A cellákat hamarosan bezárják éjszakára.
Van a cellánkban egy guggolós vécé,
meleg víz viszont nincs.
Jaj, de hideg!
Állítólag majdnem egy hete nincs.
Nagyon zsúfoltan vagyunk
négyen ezen az alig néhány négyzetméteren.
Szóval ez az én alvóhelyem.
A cellában van televízió és italok is.
Úgyhogy nem olyan szörnyű.
De mégiscsak egy cella.
És nagyon kicsi.
Érezhetően.
Érzem, ahogy itt ülök.
MÁSODIK NAP
Ez az első reggelem a diavatai börtönben.
Négy álmában nyöszörgő férfinak nehéz egy cellában aludnia,
de Johnny remekül bírja.
Johnny!
Minden éjjel így horkol?
Ennél jobban is.
Horkolsz. Bizony. Horkolsz.
Nem.
Igen?
És nem is hiszi el. „Én ugyan nem horkolok.”
Vagyis tőlem kellett megtudnia. Bunyó is lehetett volna belőle.
Reggel 8:20-kor kinyílt az ajtó, és eljött a munka ideje.
A görög pénzügyi válság óta alig van pénze az intézménynek,
így nem tudják karbantartani az épületet.
Ma Nicóval, az afgán cellatársammal osztottak be dolgozni,
aki gyilkosságért ül, és komoly drogproblémái is voltak.
Nico.
Mivel van szakmunkás tapasztalata,
neki kell megjavítania a meleg vizet az ehhez kapott szerszámokkal.
Mit csinálunk most itt?
Egy törött vízcsövet kell megjavítanunk.
Annyi kő és törmelék van itt, mintha szökni készülnénk.
Majdnem egy hete nincs meleg víz a börtönben.
Miért neked kell megcsinálnod? Miért nem hívnak…
odakintről szerelőket az ilyen munkákhoz?
Akinek van ehhez szükséges képesítése, az megcsinálhatja.
Ha dolgozunk idebent, akkor hamarabb szabadulunk.
A diavatai börtön személyzete ötletes megoldást talált
a pénzügyi problémákra.
A rabokkal végeztetik el a karbantartási munkákat.
Fizetség helyett a büntetésük idejét csökkentik.
Ha tudnám, hogy minden ilyen nap egy nappal rövidíti a büntetésemet,
mindig ezt csinálnám.
Ezt?
- Itt? - Igen.
Nem hittem, hogy egyszer fúrni fogok egy kicseszett börtönben.
Egy ilyen szigorúan őrzött börtönben.
A lehető legközelebb a külső falhoz.
Megfordult már a fejetekben, hogy átfúrtok a falon és megléptek?
- Nem. - Nem?
Tíz éve nem jártam a kinti világban. Nem most fogok kimenni. Haladjunk!
Ez az! Sikerült!
Végre elértünk a csőig.
Elfáradtál.
Pihensz egy kicsit?
Igen. Pihenjünk!
Visszatérünk a cellába ebédelni.
Az ebédet is rabok főzik,
és meglepődve tapasztalom, hogy az anyagi problémák ellenére
egy börtönhöz képest kimondottan jó itt az étel.
Kaptunk halat,
krumplipürét
és céklát.
Nem fukarkodnak az étellel. Szép nagy adagokat kapunk.
Nagyon finom. Johnny, te miért nem eszel?
Nem vagyok éhes. Tizenegykor ettem egy kis kukoricapelyhet.
És az most bőven elég?
Reggel álmában adtam neki tejet.
Én etetem, mert már idős.
El kell ismerni, benne van a korban.
Tiszteljük őt. Ő a rangidős.
Kukoricapehely.
Egy liter tejjel.
Jön a délutáni ajtónyitás. A zárak elektromossággal nyílnak.
A rabok megint kijönnek a celláikból, hogy társalogjanak,
dolgozzanak és telefonáljanak.
Egyesek kijönnek, egyesek nem. Az itteni rezsim liberális.
Sokkal lazább a rendszer, mint jó néhány másik börtönben.
Mielőtt Nicóval visszamennénk dolgozni,
érdekel, miért követett el Nico gyilkosságot, mikor Európába tartott.
Nico Afganisztánból jött.
Tizenhét éves volt, mikor átcsempészték.
Mindez a tálib-amerikai háború ideje alatt történt.
Hol nőttél fel?
Mazár-e Sarifban.
Apám még a születésem előtt meghalt.
Öten voltunk fivérek,
ezért dolgoznom kellett, hogy támogassam anyámat.
Nagyon szegények voltunk.
Gyakran nem volt mit ennünk.
- Hogy jöttél Görögországba? - Iránon és Törökországon át.
Százhúszan utaztunk egy kamionban.
Ötszáz dollárt fizettem a csempésznek. Tizenhárom órát utaztunk megállás nélkül.
Átszálltunk másik járműbe, az éjszakát pedig a hegyekben töltöttük.
Egy éjszakát Törökországban töltöttem, majd 1200 euróért
másnap Görögországba hoztak.
Abból a 120 emberből hányan jutottatok el idáig épségben?
Nagyon kevesen. Akinek nem volt pénze, azt bezárták…
amíg nem tudtak fizetni.
Úgy bántak velük, mint a rabszolgákkal.
Egyesek éhen haltak, mások szomjan.
Sokakat elvitt az iráni rendőrség.
Akit a hegyekben találtak meg, azt agyonlőtték.
Eljutottál Görögországba. Illegális bevándorló lettél.
Hogy tudtál megélni? Miből?
Más lehetőség nem volt, egy farmernek dolgoztam.
Nagyjából öt-hét hónapig.
Többször is kértem a fizetésemet, de mintha meg se hallotta volna.
Mit csináltál?
Megmondtam, hogy ha nem fizet, akkor erőszakhoz folyamodok.
Fogtam egy kést és leszúrtam.
Csak egyszer szúrtad le?
Igen, csak egyszer, de sajnos belehalt.
Itt szúrtam meg.
Ott szúrtad meg…
Nem akartam megölni. Nem előre megfontolt szándékkal öltem.
Kaptak már rajta drogozáson?
Menekültél már drogokba a valóság elől?
Anyám halála után hat hónapig heroinoztam.
Olyan volt, mint a halálbüntetés.
Semmi életösztön nem maradt bennem.
Nico és én visszatérünk a vízvezetékcsőhöz.
Nico zaklatott és frusztrált ember,
és sok mindent nem mondott még el az erőszakos múltjáról.
Azért döntöttem a munka mellett,
mert eltereli a figyelmemet a büntetésemről.
Így nem gondolok olyan szarságokra,
mint a gyilkosság és a drogozás.
Szúrtál már le valakit a börtönben?
Igen.
Meg is halt?
Nem halt meg, de súlyosan megsérült.
Miért szúrtad le?
Mert tartozott nekem.
Hányszor szúrtad meg?
Háromszor. Plusz tíz évet kaptam érte.
Hibáztam, börtönbe zártak és súlyos árat fizettem.
Ilyen az élet. Minden hibánknak ára van.
Még mindig nem értem Nicót.
Kész rejtély számomra.
Az, hogy több országon átcsempészve jutott el ide,
hogy jobb életszínvonalon élhessen, hagy hatással volt rá.
Nagyon szomorú az életútja,
de ok nélkül megölt valakit.
Azt mondta, a pénz miatt volt,
de majdnem ugyanezt megtette a börtönben is.
És a hatóságok szemében ez aggasztó.
A lényeg az, hogy tíz éve ül börtönben életfogytosként,
és állítása szerint már megváltozott.
Nico története rávilágít arra,
hogy a börtön falain belül is vannak veszélyforrások.
Odabent az őrök kiválasztottak egy cellát és ellenőrzik,
nincs-e odabent telefon, drog vagy fegyver.
Ezt itt mindennap meg kell csinálniuk?
A cellák átkutatását.
Mindennap tartunk ellenőrzést.
Mindig másik emeleten és másik cellában.
Először kihozzuk a cellából a rabokat,
és mindegyiküket egyenként megmotozzuk.
Aztán az őrök bemennek átkutatni magát a cellát is.
Sok problémával jár ez.
A rabokat idegesíti, hogy az átkutatjuk otthonukat.
Mit keresnek?
Drogot, saját készítésű bort és kést.
Ezúttal nem találtak semmit.
De Dimitri Petropoulos börtönőrtiszt
megmutatja nekem, hogy ez nem mindig van így.
Íme azok a holmik, amiket az elmúlt években találtunk és koboztunk el!
Ilyenek szoktak lenni a raboknál? Ezek komoly fegyverek.
Némelyik kifejezetten érdekes.
A kegytárgyakat ritkán vizsgáljuk meg,
pedig azok is lehetnek veszélyesek.
Bármilyen kedvesek is a rabok, nem árt éber szemmel figyelni.
A FELEBARÁTAINK IRÁNTI SZERETET VEZESSE SZÍVÜNKET ÉS LELKÜNKET!
HARMADIK NAP
Ez a harmadik napom a görögországi Diavata börtönének lakójaként.
Nem azért jöttek az őrök, hogy kivigyenek. Dolgozni megyünk.
Az ajtó belső oldalán nincs kilincs.
Reggel kilenckor már minden cellatársam keményen dolgozik,
hogy újabb nappal csökkentsék a büntetésük időtartalmát.
Nico még mindig a meleg vizet próbálja megjavítani.
Johnny, aki drogterjesztésért ül, a börtön boltjában dolgozik.
Antonis, az embercsempész pedig
lazább munkát kapott: kávét főz a börtönszemélyzetnek.
Amikor csak tud, dolgozik, hogy minél rövidebb legyen a büntetése.
Egészségedre!
Oké.
Antonis megmutatja nekem a sportudvart.
Teljesen elvakít a nap, ahogy odabentről kilépek a szabadba.
Ha elfelejtenénk, hogy egy szigorúan őrzött görög börtönben vagyunk,
csak rá kell néznünk az őrtoronyra, ahol az őrök
géppisztollyal ácsorognak.
Antonis annyira sokat dolgozik a büntetése csökkentéséért,
hogy alig jár ki az udvarra.
Nagyon rég nem jártam már idekint.
Mikor jöttél ki utoljára?
Nyolc hónapja.
Várj, jól értem?
Tehát már nyolc hónapja egyáltalán nem jöttél ki
az udvarra?
- Igen. - Miért?
A munka miatt. Folyton dolgozom.
- Ez mi? Súlyzó? - Igen.
Most, hogy kijöttem, megnézhetem, hogyan edzenek a rabok.
Itt szoktunk sportolni.
Rendes edzőfelszerelésre nincs pénz,
de megoldották.
Jesszus! De nehéz!
Homokkal töltött palackok.
Oké.
Úgy döntöttem, összemérem az erőmet Kostasszal,
aki kemény súlyemelőnek látszik.
Én kezdek.
- Jó? - Igen.
Ez könnyű.
Aztán Kostas is megmutatja, mit tud.
Flexel. Flexel nekem.
De jóval nagyobb is nálam, nem igaz?
Tudtam, hogy Antonis hosszú büntetést kapott embercsempészésért,
ami Görögországban már nagyon súlyos bűncselekmény,
hisz fenyegeti a határbiztonságot és veszélyezteti az emberek életét.
Hogyan kezdtél el…
embereket csempészni?
Egy barátom csinálta.
Neki segítettem.
Ismertem egy kamionost.
- Bemutattam őket egymásnak. - Tudtad, hogy embereket fog csempészni?
Igen.
És aztán?
A rendőrség elkapott minket.
Mind az öten 55 évet kaptunk.
- Szóval 55 évet töltesz le? - És kaptam egy 500 000 eurós bírságot.
Elismered, hogy részt vettél ebben az egészben?
Épp csak belekóstoltam.
Nem én vagyok a felelős.
Nem vettem komolyan. Bárki megtehette volna.
Állítólag alig volt benne a keze, mégis 55 évet kapott.
Azt mondta, nem gondolta, hogy bármi rosszat tesz.
Bármi is igaz a történetéből,
Antonis egyike a több mint száz itt raboskodó embercsempésznek,
akik a rabok egynegyedét teszik ki.
A meleg víz mellett
más probléma is van ezzel a régi épülettel.
Raphael! Ráér egy kicsit?
Ezúttal a tartalék áramgenerátor hibásodott meg.
Engem és Kostast kérték meg, hogy hozzuk helyre.
Ő az, aki ma legyőzött súlyemelésben.
Kostas?
Ma a generátort fogják megjavítani.
Rendben? Viszlát!
Rendben.
Megjavítjuk a generátort.
Átalakítjuk a kipufogót.
Kostas 36 éves és kamionsofőr.
Kulcsszerepet játszik a börtön karbantartásában,
mert ért a gépszereléshez.
Kérem…
- Ezt? - Igen.
És fát.
A fát?
Mióta csinálod ezt?
Három éve.
Annyi ideje vagy börtönben?
Igen.
Megtudtam, hogy Kostas ugyanannak a csempészcsoportnak dolgozott,
mint a cellatársam, Antonis.
Mesélnél arról a bűncselekményről, amit elkövettél?
Embercsempészetért ítéltek el.
Az én dolgom volt fuvarozni őket.
Az évroszi határnál vettem fel az embereket,
és kamionnal Szalonikibe vittem őket.
Szeretném a helyedbe képzelni magam.
Arra gondolok, amikor a volán mögött ültél.
Hogy kerültek a csempészett emberek a kamionodba?
Az autópályán.
Van egy-két hely, például bizonyos nyilvános vécék.
Ott vártak, amíg fel nem vettem őket.
Kilencvenkilencen.
A kamionok hatalmasak. Sok bennük a hely.
Hogy buktatok le?
Megálltam egy benzinkúton.
Ott kaptak el a rendőrök.
Mennyit kaptál?
Százkilenc évet kaptam embercsempészetért.
Százkilenc évet?
A görög rendszer úgy működik, hogy akárhány évet is kapunk,
legfeljebb 20-at ülünk le. Az a maximum.
Húsz év is sok idő.
Miért tetted?
A fő indítékom a pénz volt.
Mennyit fizettek?
Hagyjuk itt abba!
Rendben.
Nem lepett meg, hogy keveset árult el.
A migránsok gyakran több ezer eurót fizetnek a csempészeknek.
Ezen a 99 emberen Kostas csapata több mint félmilliót is kereshetett volna.
Oké, folytassuk!
Nem bántottam senkit. Nem öltem meg senkit.
Pár éve az embercsempészet még csak szabálysértés volt.
Most már bűncselekmény. Szerintem ez aránytalanul nagy váltás.
Lehet, hogy nem vagyok ártatlan, de veszélyes bűnöző sem.
A szavai elgondolkodtattak.
Igazságos 109 évet adni valakinek, aki segít a háborús menekülteknek
és a jobb életre vágyóknak?
Kostas mindezt pénzért tette.
Ez az egész egy üzlet.
Az embercsempészettel foglalkozók kezében
óriási összegek fordulnak meg.
Fogalmam sincs, milyen lehetett azoknak a férfiaknak, nőknek és gyerekeknek,
akik kétségbeesetten menekültek, majd egy kamionban haltak meg.
Összezsúfolva, mint a heringek.
Minden pénzüket arra költötték, hogy eljussanak oda,
ahová a jobb élet reményében indultak.
Mindkét embercsempész úgy véli,
hogy a vétség, amit elkövettek, egyáltalán nem volt komoly.
De úgy tudom, a börtöntől szűk öt kilométerre
van egy menekülttábor a Görögországba csempészett emberek számára.
Ezért ma elhagyom a börtönt,
hogy őket is meghallgassam.
Ez az egyike a számtalan görög menekülttábornak,
ahol a migránsok és a menekültek menedéket kapnak.
Sokuknak óriási megkönnyebbülés eljutni ide a hosszú és veszélyes út után.
Több tucat ilyen tábor van Görögországban.
Ebben itt 700 ember él.
Mr. Ahmed?
Ahmed Haji Észak-Irakból származik.
A családjával együtt menekült az otthoni konfliktus elől.
Fizettek egy embercsempésznek,
hogy elvigye őket Nyugat-Európába, ahol szebb jövőjük lehet.
De végül Görögországban ragadtak,
és három és fél éve ebben a fémkonténerben élnek.
Mesélnél egy kicsit az utatokról?
Először Isztambulba mentem.
Ott találtam egy csempészt.
Majdnem 80 000 dollárt fizettem neki.
Majdnem két órát töltöttünk a járműben,
aztán még hét órát gyalogoltunk a határig.
Ott víz várt ránk. Egy folyó.
Volt egy kis hajó.
Nagyjából 14-20 személyes, de összesen 47-en utaztunk benne.
A csomagjainkat hátrahagytuk, hogy több helyünk maradjon.
A gyerekek a lábunk alatt utaztak.
A folyó nagyon nagy volt. Kényelmetlen volt az út.
Út közben a családomat és négy fiamat elsodort a víz.
Úgy 100 méterre elsodródtunk. Azt hittük, végünk.
Ahmed és családja szerencsések voltak.
Volt egy ismerősöm.
Pár hónappal előttünk ment el.
Ő, a felesége és két gyereke a vízbe vesztek.
Sosem találták meg a holttestüket.
Évi több mint ezer Európába tartó migráns hal meg út közben.
Mit ígértek nektek azok a csempészek?
Úgy volt, hogy Bulgárián utazunk keresztül.
Ezért fizettünk olyan sokat.
De becsaptak és idehoztak.
Néhány csempészútvonalon
más csempészek kirabolják az embert.
Mikor eljöttél Irakból és egy vagyont fizettél a csempészeknek,
erre számítottál?
Hogy menekülttáborba kerülsz?
A csempészek hazugok. Nem szabad megbízni bennük.
Megdöbbentő ez az egész.
Köszönöm, hogy elmondtad a történeted.
A görög hatóságok a menekültjogi kérelmek több mint felét elutasítják.
Ahmed és családja, és több ezer hasonló család
az életüket kockáztatták és az egész vagyonukat elpocsékolták
egy bizonytalan jövőért.
Ő egy egész más történetet mesélt a csempészek munkájáról
és az övékéhez hasonló családok más országokba szállításáról.
Szerinte nem jó emberek.
Manipulatívak és hazugok. Csak a pénz motiválja őket.
Egész családok életét sodorják veszélybe azzal, amit tesznek.
De amíg az emberek menekülni akarnak a háború és a nyomor elől,
addig lesznek migránsok,
a csempészek pedig megtömhetik a zsebeiket.
Miután visszatérek a diavatai börtönbe, megkeresem Kostast,
az embercsempészt, aki 109 évet kapott.
Már mesélt a bűncselekményről, amiért elítélték,
de maradtak még kérdéseim.
Vannak még más lezáratlan bírósági ügyeid?
Igen, van még néhány.
Sokan meghalnak azok közül, akiket csempészek szállítanak.
Azért halnak meg, mert a hozzád hasonló emberek
hajlandóak fuvarozni őket.
Reményt adtok nekik valamire, amit talán sose érhetnek el,
mert út közben életüket vesztik.
Mit gondolsz erről?
Az ilyesmihez nekem semmi közöm.
Én még sose voltam tanúja ilyen esetnek.
Velem nem történt ilyen.
Szóval nincs bűntudatod?
Nincs.
Szerinted a csempészekre kiszabott hosszú büntetések
visszatarthatják az embereket attól, hogy ők is elkövessenek ilyesmit?
A büntetés nem hatékony.
A rabok 70 százaléka újra csempészni fog, még ha nem is szeretne,
mert nincs más lehetőségünk odakint.
Egy csepp bűntudat sincs benne.
Úgy érzi, a hosszú börtönbüntetésnek nincs visszatartó ereje,
bár egyeseket mégis visszatart.
De Kostast valószínűleg nem.
A börtönnek a rengeteg embercsempészen kívül
egy másik komoly problémája is van.
Mikor megérkeztem,
azt mondták, az új rabok nagyjából felének pozitív a drogtesztje.
A cellatársam, Nico is heroinfüggő volt.
- Köszönöm, barátom. - Köszönöm.
De itt, Diavatában van drogrehabilitációs osztály,
ami szokatlan egy börtönnél.
Egy külön részlegben helyezkedik el.
A raboknak jelentkezést kell benyújtaniuk, és a személyzet dönti el, kit vesznek fel.
Ez a részleg teljesen másmilyen, mint a börtön, nem igaz?
Igen, teljesen más.
Mintha nem is börtönben lennék.
A harmincöt éves George
egyike a rehabilitációs program 13 résztvevőjének.
Lefestettük, ahogy Prométheusz ellopja a tüzet.
Prométheusz a közösségünk neve.
Oda van írva a mottónk is,
amit mindig elkiabálunk a terápia után.
Együtt vagyunk, összehúz a szívünk, egymásért és a jobb életért küzdünk!
Mi vagyunk a Prométheusz!
Ez a 13 rab tudja, milyen szerencsések.
Az osztályon 84 férőhely van,
de kevés a pénz,
így csak néhány kezelésre szoruló embert tudnak támogatni.
A közösség egy másik tagjával osztozom rajta.
George jelenleg tiszta,
de szeretné elérni, hogy amikor két év múlva kiszabadul,
akkor se essen majd vissza.
Miért vagy börtönben?
Egy maszkban elkövetett fegyveres rablásért ülök.
Bankokat, postákat és fogadóirodákat raboltam ki.
Meg ilyesmit.
Milyen fegyverrel?
Automatával. Nem revolverrel. Automatával.
Lőttél már le valaha valakit?
Soha nem lőttem rá senkire.
Csak a levegőbe szoktam lőni, hogy megijedjenek és ideadják a pénzt.
Muszáj volt megtennem, hogy tudjak anyagot szerezni.
Heroint, kokaint, füvet…
- Mindent. - Mindent.
És azért csinálod ezt a csoportterápiát,
hogy legyőzd a drogfüggőséget, ami bűnözésre késztetett.
Gyerekkorom óta
bennem él az a kép saját magamról,
hogy bűnöző vagyok, rossz ember vagyok,
de ez egyáltalán nem így van.
Itt találkoztam olyanokkal, akik szeretnek és tisztelnek.
- Jó reggelt! - Jó reggelt!
Ki szeretné először elmondani a gondolatait?
Mindennap van csoportterápia,
ahol megtanulhatják megérteni és kontrollálni a függőségüket.
Jó reggelt mindenkinek!
Nagyon nehéz erről beszélnem, de azért megpróbálom.
A húgom hosszú idő után meglátogatott.
Végre megbeszéltünk néhány dolgot apánkkal.
Én beszéltem az egyik gyerekemmel. A másik kettő nem áll szóba velem.
Bárcsak tudnák, hogy az apjuk
már megváltozott!
Nagyon jó. Ölelkezzünk!
Elég érzelemdús beszélgetés volt.
Ezek a felnőtt bűnözők nyíltan beszélgettek arról,
hogy milyen nehézségeik voltak a nap és a hét folyamán.
Erről szól ez a program és ezek a terápiás foglalkozások.
Hogy ezek az emberek megtanulják,
hogyan változtassák meg a saját életüket.
És ha ők megváltoznak,
egy lehetséges áldozat élete is megváltozik.
Számomra ez nagyon fontos.
Egyiküknek ma van a 40. születésnapja.
Hadd segítsek!
Fel tudok venni egy kötényt, George.
Már kész is van a krém?
Ezzel a krémmel vonjuk be az egészet.
Középen kezdem.
Tetszik?
Ügyesebb vagy, mint én.
Oké. Milyen érzés tisztának lenni?
Nem gondoltam volna, hogy képes lehetek drog nélkül élni.
És azt se, hogy képes lennék dolgozni. Vagy akár megsütni ezt a tortát.
Rájöttél, mennyi nehézséget okoztál másoknak azzal,
hogy lövésekkel ijesztgetted őket?
Már tudom, mit érezhettek.
A helyükbe tudom képzelni magam. Megértem őket.
Nem tehetem jóvá. Bűntudatom van. Szégyellem magam.
Megbékéltem a múltammal.
Élj sokáig, amíg ősz és öreg leszel!
Ragyogtasd mindenkinek a tudás fényét!
Lássa mindenki, milyen bölcs vagy!
Ma megtapasztaltam,
hogy itt a rabok megkapják azt a segítséget, amire szükségük van.
Kár, hogy csak 13 főnek tudnak segíteni.
Megígértem Nicónak, a cellatársamnak, aki gyilkosságért ül,
hogy kosarazhatunk egyet, mielőtt elmegyek.
Nico korábban bekerült a drogrehabilitációs programba,
de túlságosan intenzív volt neki, úgyhogy idő előtt kiszállt.
Most viszont szeretne egy második esélyt.
Mikor ott voltam, úgy tűnt, elég megterhelő az ottani rendszer.
Egy ilyen helyen ez nagy kihívás.
Készen állsz, hogy visszamenj?
Ott szembe kell majd néznem saját magammal,
azzal, aki vagyok, és amit elkövettem.
Idekint nehéz szembesülnöm mindezekkel.
Mindenkinek nehéz.
Miből gondolod, hogy már készen állsz?
Úgy érzem, elég érett vagyok már, hogy meg tudjak küzdeni ezzel.
És szükségem is van rá.
Hasznos lenne.
Ideje eldöntenem, mit akarok kezdeni az életemmel, ha kiszabadulok…
és visszakerülök a társadalomba.
Remélem, hogy a szabadulásom után
normális emberként élhetek,
és magam mögött hagyhatom az elmúlt 15 évet.
HATODIK NAP
Ez az utolsó reggelem a diavatai börtönben.
A cellatársaim viszont még legalább tíz évig itt maradnak.
Akkor is, ha ledolgozzák a büntetés egy részét.
Az elkövetkező években valószínűleg még több embercsempész kerül ide.
Emiatt a börtön még kevesebbet tud majd segíteni
a többi rabnak, hogy megváltozzanak.
Mielőtt elmegyek, megkérdezem a börtönigazgatótól,
Anastasios Papadopoulostól, hogy mit gondol a jelenlegi helyzetről.
Nagyon jó kezdeményezéseik vannak.
A drogrehabilitációs osztály.
De csak nagyon kevesen ezeket kihasználni…
Az a helyzet, hogy nagyon kevés a pénzünk.
Ezt a börtönt nagyjából 360 fő befogadására tervezték.
Jelenleg 360 helyett 440 rabunk van.
Ez sokkal több, mint amennyit el tud látni a börtön.
De egyre több az olyan rab
itt és az ország többi börtönében is, akik embercsempészetért ülnek.
Ez azt sugallja, hogy ezeknek a hosszú büntetéseknek
nincs akkora visszatartó erejük, amekkorát a törvényhozók vártak?
Teljesen igaza van,
de a szigorúbb büntetésnek van visszatartó ereje.
A börtönbüntetés mellett oktatnunk is kell ezeket az embereket,
hogy megtanulják, hogy amit tettek, az bűncselekmény.
Az én szememben emberek életét veszélybe sodorni nagyon komoly bűntett.
Mindaz alapján, amit itt tapasztaltam,
ezeket az újfajta bűnözőket a legnehezebb rábírni a változásra.
Lenyűgöző kezdeményezéseket láttam, amik jobbá teszik néhány rab életét.
De abban nem vagyok biztos, hogy ez a rendszer
képes megváltoztatni az embercsempészeket.
A feliratot fordította: Katie Varga