‎UN SERIAL NETFLIX
‎Închisoarea de maximă siguranță Diavata, ‎Grecia.
‎Ai mai înjunghiat la închisoare?
‎Da, am făcut-o.
‎Supraaglomerată și dărăpănată.
‎N-am crezut că voi folosi ‎o bormașină într-o închisoare.
‎Găzduind deținuți ‎dintre cei mai periculoși ai țării,
‎A fost regretabil. ‎Am luat un cuțit și l-am înjunghiat.
‎Acum fac închisoare ‎pentru un jaf armat cu cagulă.
‎Toți trei sunt infractori cu greutate.
‎Și pentru un nou tip de infractori, ‎traficanții de persoane.
‎Toți cinci am primit câte 55 de ani.
‎Sunt condamnat la 109 ani ‎pentru trafic de persoane.
‎Aici petrec săptămâna viitoare.
‎Dar nu sunt prima oară după gratii.
‎Mă numesc Raphael Rowe.
‎Am fost găsit vinovat în Marea Britanie ‎de o crimă pe care nu am comis-o
‎și condamnat pe viață ‎fără eliberare condiționată.
‎Mi-a luat 12 ani ‎să-mi dovedesc nevinovăția.
‎Acum călătoresc prin lume ‎ca să descopăr cum se trăiește
‎în unele dintre mai dure închisori ‎de pe planetă.
‎Mă îndrept spre închisoarea Diavata, ‎în nordul Greciei.
‎E o închisoare ‎în care țin criminali, hoți, tâlhari
‎și tot felul de alți infractori.
‎Dar o categorie în creștere ‎o reprezintă traficanții de persoane.
‎După războaiele ‎din Irak și din Siria, în ultimul deceniu,
‎peste un milion de migranți ilegali ‎au intrat în Grecia
‎căutând o nouă viață.
‎Dar cel puțin 20.000 au murit ‎în călătoria riscantă spre Europa,
‎din cauza riscului asumat cu viața lor ‎de traficanții de persoane.
‎Pentru a descuraja activitatea ‎traficanților de persoane,
‎guvernul emite sentințe foarte lungi.
‎În unele cazuri, sute de ani.
‎Traficanții de persoane ‎lucrează pe ascuns.
‎Pentru unii, sunt invizibili,
‎dar, în această închisoare, ‎sunt extrem de mulți.
‎Cei care ajung la închisoare ‎își schimbă comportamentul?
‎PRIMA ZI
‎Voi afla.
‎Mă îngrijorează ce voi găsi ‎în această închisoare de maximă siguranță.
‎E plină de cei mai duri infractori ‎ai Greciei
‎și e supraaglomerată ‎din cauza afluxului mare de traficanți.
‎Chiar și înainte de criză,
‎închisorile grecești nu aveau bani ‎și erau cunoscute pentru violență.
‎Vino!
‎Asta e.
‎Întoarce-te și uită-te la mine! ‎Consumi droguri?
‎Nu consum droguri.
‎Dă jos hainele și pune-le acolo, te rog!
‎Deschide gura, te rog!
‎În genunchi, te rog!
‎O probă de urină, te rog!
‎Descoperiți că mulți deținuți care intră, ‎care ar putea avea droguri în corp…
‎Da. Cam 50%. De obicei, pastile.
‎Și heroină.
‎M-a surprins că a spus ‎că 50% dintre deținuții
‎care trec prin acest loc de percheziție ‎au droguri în corp.
‎Rezultatele testelor tale sunt negative. ‎Vino! Intră!
‎Voi împărți o celulă pentru doi ‎cu alți trei bărbați.
‎Peste 100 de traficanți de persoane ‎au fost trimiși aici
‎de când criza migrației a lovit Grecia.
‎Adevărul e că majoritatea deținuților ‎vin din străinătate.
‎Închisoarea n-ar avea probleme ‎de suprapopulare
‎dacă ar avea doar deținuți greci.
‎Ai celula nr. unu. Poți intra pe aici.
‎La cererea închisorii,
‎niciun deținut ‎nu va folosi numele adevărat.
‎Salut!
‎Indiferent de unde sunt, ‎majoritatea vorbesc greacă sau engleză.
‎- Salut! ‎- Salut!
‎- Mă numesc Nico. ‎- Nico.
‎- Nico, da. ‎- Încântat!
‎- Da, Johnny. ‎- Încântat, Johnny!
‎- Antonis. ‎- Antonis.
‎Raphael. Aici voi sta, cu voi.
‎- Da. ‎- Deci, care ar al meu?
‎- Ăsta. ‎- Ăsta e al meu? Bine.
‎Cei trei au împărțit ‎celula asta mică în ultimele cinci luni.
‎De unde ești?
‎- Din Londra. ‎- Londra.
‎- Din Anglia. ‎- Anglia.
‎Aveți naționalități diferite, nu? ‎Nu sunteți greci.
‎Eu sunt grec.
‎- Ești grec? ‎- Da.
‎Albania, Afganistan.
‎Spuneți-mi puțin ‎cum funcționează lucrurile aici!
‎Care e rutina zilnică.
‎Descuie ușile la 8:20.
‎Până la 12:30.
‎Apoi se împarte mâncarea.
‎La 14:30, deschid ușa
‎până la 20:40.
‎După aceea, primim mâncare.
‎Fiecare zi e la fel.
‎Probabil, cea mai importantă întrebare: ‎cine alege la ce vă uitați la televizor?
‎Bătrânul.
‎Nu. Toți, prietene.
‎Suntem prieteni aici.
‎Toți suntem prieteni.
‎Bine. De cât timp sunteți la închisoare?
‎Sunt aici de zece ani pentru crimă.
‎Am ajuns la închisoarea asta acum doi ani, ‎având centru de dezintoxicare.
‎Consumam droguri.
‎Și tu, Johnny?
‎Sunt la a doua detenție. ‎Prima dată, hașiș.
‎Apoi, a doua oară, hașiș.
‎Când ai ajuns la închisoare ‎prima dată pentru hașiș,
‎nu ai învățat lecția.
‎Afaceri. Om de afaceri. Asta e.
‎Crimă, trafic de droguri…
‎Da.
‎Trafic de persoane.
‎Trafic de persoane?
‎Sunt afară, în aripa cu celule.
‎M-au băgat într-o celulă cu un criminal,
‎cu un traficant de persoane ‎și cu unul de droguri.
‎Toți trei sunt infractori cu greutate.
‎Infracțiunile sunt grave, oricum ai lua-o.
‎Dar nu cunosc detaliile.
‎Și toți par tipi de treabă.
‎Clădirea va fi închisă pe timpul nopții.
‎Avem o toaletă turcească în celulă,
‎dar nu e apă caldă.
‎Foarte rece.
‎Mi s-a zis că nu e de aproape o săptămână.
‎E sufocant,
‎cu patru dintre noi înghesuiți ‎în câțiva metri pătrați.
‎Ăsta e spațiul meu de dormit.
‎Au lucruri în celule: televizor, băuturi.
‎Există niște facilități.
‎Dar o celulă e o celulă.
‎E un spațiu mic.
‎Și o simți.
‎Stând aici, o simți.
‎A DOUA ZI
‎E prima mea dimineață ‎la închisoarea Diavata.
‎Cum dormi cu patru oameni ‎care grohăie într-o celulă,
‎dar Johnny, evident, poate.
‎Johnny!
‎Sforăie așa în fiecare noapte?
‎Asta nu e nimic. Crede-mă!
‎Sforăi. Da. Chiar sforăi.
‎Nu.
‎Da?
‎Și nu-i vine să creadă. ‎Zice că nu sforăie.
‎Deci sunt primul care i-a zis. ‎Ar putea fi o provocare, nu?
‎La 8:20, ușile celulelor se descuie ‎și e timpul pentru muncă.
‎Au fost puțini bani de la criza financiară ‎a Greciei de acum zece ani,
‎deci nu sunt destui ‎pentru reparațiile închisorii.
‎Azi am fost trimis să lucrez ‎cu colegul meu de celulă afgan, Nico,
‎care e închis pe viață pentru crimă ‎și a avut probleme mari cu drogurile.
‎Nico.
‎Pentru că are abilități de constructor,
‎i-au cerut să repare apa caldă ‎și l-au înarmat cu uneltele necesare.
‎Ce facem azi aici?
‎E o țeavă spartă care trebuie reparată.
‎Parcă plănuim evadarea. ‎E mult moloz, sunt pietre dezgropate.
‎De aproape o săptămână, ‎nu au avut apă caldă.
‎Cum de faci asta? De ce nu vin oameni…
‎constructori din afară care fac asta?
‎Dacă ești un deținut cu unele abilități ‎sau ai o meserie, poți s-o faci.
‎Dacă lucrăm în închisoare, ‎vom fi eliberați mai devreme.
‎Închisoarea Diavata a găsit ‎o soluție ingenioasă
‎la lipsa de bani.
‎Țin deținuții ocupați ‎întreținându-și propria închisoare.
‎În loc de bani, ‎sunt răsplătiți cu reducerea pedepselor.
‎Dacă aș ști că, pentru fiecare zi ‎în care fac asta,
‎mi se reduce pedeapsa cu o zi,
‎aș face-o zilnic.
‎Asta?
‎- Aici? ‎- Da.
‎N-am crezut că voi folosi ‎o bormașină într-o celulă.
‎Folosesc una ‎într-o închisoare de maximă siguranță.
‎Cât se poate de aproape ‎de peretele exterior.
‎Nu ești tentat să o folosești ‎ca să străpungi zidul și să fugi?
‎- Nu. ‎- Nu?
‎N-am fost în lumea exterioară de zece ani.
‎Nu o s-o fac acum. Hai!
‎Da. Am făcut o descoperire.
‎Am străpuns țeava.
‎Ești obosit.
‎Vrei o pauză?
‎Da. Hai să ne odihnim!
‎În clădirea cu celule, e prânzul.
‎Masa ne-a fost gătită de pușcăriași
‎și sunt surprins să aflu ‎că, în ciuda lipsei de bani,
‎după standardele închisorii, ‎mâncarea e grozavă.
‎Avem pește,
‎piure de cartofi,
‎sfeclă.
‎Nu fac economie. Porțiile sunt mari.
‎E foarte bun. ‎Johnny, de ce nu mănânci?
‎Nu mi-e foame. Am mâncat ‎fulgi de porumb la 11:00. Sunt bine.
‎Ai destul de rezervă.
‎Da, sunt bine.
‎Azi-dimineață ‎i-am adus lapte cât încă dormea.
‎Îl hrănesc, fiindcă e bătrân.
‎Are o vârstă. Trebuie să recunoști.
‎Îl respectăm. E mai mare decât noi.
‎Fulgi de porumb.
‎Un litru de lapte cu fulgi de porumb.
‎E descuierea de după-amiază, ‎iar ușile se deschid electronic.
‎Toți deținuții ‎ies iar din celulă ca să socializeze,
‎să lucreze, să dea telefoane.
‎Unii au ieșit, alții nu au ieșit, ‎pentru că regimul e tolerant.
‎E ceva mai relaxat decât în unele locuri.
‎Înainte ca eu și Nico ‎să revenim la treabă,
‎vreau să știu cum a ajuns la crimă ‎în urma călătoriei în Europa.
‎Nico e din Afganistan.
‎A fost adus aici ilegal, la doar 17 ani,
‎în timpul războiului ‎dintre talibani și forțele americane.
‎Unde ai crescut?
‎În Mazar-i-Sharif.
‎Tata a murit înainte să mă nasc.
‎Eram unul din cinci frați,
‎așa că a trebuit să lucrez ‎ca să o întrețin pe mama.
‎Eram foarte săraci.
‎De multe ori, nu aveam mâncare.
‎Cum ai ajuns în Grecia?
‎Am traversat Iranul, apoi, Turcia.
‎Eram 120 de oameni într-un camion.
‎I-am plătit traficantului 500 de dolari. ‎Am mers cu mașina 13 ore fără oprire.
‎Schimbi mașini ‎și petreci nopțile în munți.
‎Am stat o noapte în Turcia ‎și am dat 1.200 de euro,
‎iar a doua zi eram în Grecia.
‎Câți dintre cei 120 de oameni ‎cu care ai călătorit au reușit?
‎Foarte puțini. ‎Cei care nu aveau bani au fost închiși…
‎până când au putut să achite.
‎Erau tratați ca niște sclavi.
‎Unii au murit de foame, ‎iar alții, de sete.
‎Mulți au fost arestați de poliție în Iran.
‎Dacă îi găseau în munți, ‎îi împușcau mortal.
‎Dacă intri în Grecia, ‎ești imigrant ilegal.
‎Cum supraviețuiești? Ce faci?
‎Nu puteam decât să lucrez ‎ca muncitor la un fermier.
‎Am lucrat între cinci și șapte luni.
‎Îmi ceream calm banii, ‎iar el mă tot ignora.
‎Ce ai făcut?
‎L-am amenințat că îi fac rău ‎dacă nu plătește.
‎Am luat un cuțit și l-am înjunghiat.
‎L-ai înjunghiat o singură dată?
‎Da, doar o dată, ‎dar, din păcate, a fost fatal.
‎L-am înjunghiat aici.
‎L-ai înjunghiat…
‎N-am vrut să-l omor. ‎Nu a fost premeditat.
‎Te-ai drogat la închisoare?
‎Le-ai folosit ‎ca să evadezi din realitatea închisorii?
‎După ce a murit mama, ‎am consumat heroină șase luni.
‎Era ca o pedeapsă cu moartea.
‎Nu voiam deloc să supraviețuiesc.
‎E timpul ca eu și Nico ‎să ne întoarcem la țeava de apă caldă.
‎Nico e, evident, ‎o persoană cu probleme și furioasă
‎și mai are dezvăluiri ‎despre trecutul lui violent.
‎Am ales să fac asta
‎fiindcă mă face să uit de pedeapsă.
‎Îmi umplu timpul ‎fără să mă gândesc la prostii:
‎să înjunghii sau să găsesc droguri.
‎Ai mai înjunghiat la închisoare?
‎Da, am făcut-o.
‎Persoana a murit?
‎Nu a murit. A fost rănită grav.
‎De ce ai înjunghiat-o?
‎Pentru că îmi datora bani.
‎De câte ori l-ai înjunghiat?
‎De trei ori. Mi-au mai dat zece ani.
‎Am greșit, am fost închis ‎și am plătit scump.
‎Asta e viața. Greșești, plătești.
‎Încă încerc să-l înțeleg pe Nico.
‎E o mică enigmă pentru mine,
‎fiindcă experiența ‎de a fi adus ilegal dintr-o țară în alta
‎pentru a-și îmbunătăți viața ‎i-a afectat mult starea de spirit.
‎A îndurat o călătorie foarte tristă,
‎dar a ucis alt om, neprovocat.
‎Zice că era vorba de bani, dar apoi face ‎aproape același lucru la închisoare.
‎Asta, pentru autorități, ‎trebuie să fie motiv de îngrijorare.
‎Important e că ispășește ‎de zece ani o condamnare pe viață
‎și, în acest timp, spune că s-a schimbat.
‎Povestea lui Nico amintește
‎că există multe posibile pericole ‎în această închisoare.
‎În aripă celulelor, gardienii au vizat ‎percheziționarea uneia
‎în căutare de telefoane, droguri sau arme.
‎Fac asta zilnic? ‎Percheziționează celulele?
‎Percheziționăm zilnic. ‎În fiecare zi, alt etaj și altă celulă.
‎Mai întâi scoatem deținuții din celule
‎și îl percheziționăm pe fiecare.
‎Apoi, gardienii intră ‎și percheziționează celula.
‎Poate fi problematic.
‎Deținuții se enervează, ‎pentru că le căutăm prin casă.
‎Ce caută?
‎Droguri, vin de casă, cuțite artizanale.
‎De data asta, e curat.
‎Dar gardianul superior Dimitri Petropoulos
‎dorește să-mi arate că nu e mereu așa.
‎Vino să vezi ce am găsit ‎și am confiscat în ultimii ani!
‎Asta găsești în celulele deținuților? ‎Sunt arme serioase.
‎Cred că unele sunt foarte interesante.
‎De obicei, ‎nu căutăm în obiecte religioase,
‎dar și ele pot fi periculoase.
‎Oricât de prietenoși sunt deținuții, ‎trebuie să fii mereu atent.
‎IUBIREA PENTRU SEMENII NOȘTRI ‎TREBUIE SĂ NE CONDUCĂ INIMA ȘI SUFLETUL
‎A TREIA ZI
‎E a treia zi ca deținut ‎la închisoarea Diavata din Grecia.
‎Gardienii nu au venit ‎să ne lasă încă să ieșim. Acum vom lucra.
‎Nu e clanță în interiorul ușii din celulă.
‎Până la 9:00, toți colegii mei de celulă ‎lucrează din greu,
‎reducându-și pedepsele cu câte o zi.
‎Nico încă încearcă ‎să repare apa caldă a închisorii.
‎Johnny, care e închis ‎pentru trafic de droguri, e la magazin.
‎Antonis, ‎traficantul de persoane condamnat,
‎a prins o treabă comodă: ‎face cafea pentru personalul închisorii.
‎Lucrează în fiecare zi în care poate ‎ca să-și reducă pedeapsa.
‎Noroc!
‎Bine.
‎Antonis s-a oferit să-mi arate ‎curtea pentru exerciții fizice.
‎Trecerea din interior spre exterior ‎e orbitoare.
‎Dacă vreți să vă amintiți că suntem ‎într-o închisoare maximă siguranță,
‎trebuie să vă uitați ‎la turnul de pază cu gardianul pregătit
‎cu ceva ce pare a fi o mitralieră.
‎Antonis e atât de devotat muncii ‎pentru a-și reduce sentința,
‎încât abia dacă iese vreodată.
‎N-am mai ieșit aici de foarte mult timp.
‎Când ai ieșit ultima oară?
‎Acum opt luni.
‎Stai! Să înțeleg!
‎Spui că n-ai ieșit ‎în curtea asta pentru exerciții fizice
‎de opt luni?
‎- Da. ‎- De ce?
‎Din cauza muncii mele. Mereu lucrez.
‎- Ce e asta? Sunt greutățile? ‎- Da.
‎Fiind aici, am ocazia ‎să văd sala de sport a închisorii.
‎Asta e zona de antrenament.
‎Nu există bani pentru echipament adecvat,
‎dar au improvizat.
‎Doamne! E grea.
‎Sunt sticle de apă umplute cu nisip.
‎Bine.
‎Hotărăsc să-mi încerc forța ‎împotriva lui Kostas,
‎care pare un halterofil cu greutate.
‎Sunt primul.
‎- Bine? ‎- Da.
‎Asta e ușoară.
‎Iar Kostas îmi arată de ce e în stare.
‎Te dai mare. Asta înseamnă.
‎E mai solid decât mine, nu?
‎Știam că Antonis primise o pedeapsă uriașă ‎pentru trafic de persoane,
‎pe care Grecia îl consideră acum ‎o infracțiune foarte gravă,
‎care îi amenință siguranța la frontieră ‎și pune în pericol viața migranților.
‎Cum ai ajuns să te implici în…
‎trafic de persoane?
‎O făcea un prieten.
‎L-am ajutat.
‎Știam un alt tip ‎ce închiria camionete
‎și le-am făcut cunoștință.
‎Știai că va face trafic de persoane?
‎Da.
‎Apoi?
‎Poliția a făcut o arestare.
‎Toți cinci am primit câte 55 de ani.
‎Execuți 55 de ani?
‎Și o amendă de 500.000 de euro.
‎Îți accepți rolul în ce se petrecea?
‎A fost doar o prezentare.
‎Nu sunt răspunzător.
‎Nu am luat-o în serios. ‎Oricine ar fi putut să o facă.
‎Spune că a avut un rol mic, ‎dar a primit 55 de ani.
‎Nu credea că face nimic greșit. ‎Asta mi-a zis.
‎Oricare ar fi adevărul poveștii lui,
‎Antonis e unul dintre cei peste o sută ‎de traficanți de persoane din închisoare,
‎mai mult de unu din patru deținuți.
‎Pe lângă problema cu apa caldă,
‎există o nouă criză ‎în clădirea dărăpănată.
‎Raphael! Putem vorbi puțin?
‎Acum, generatorul de rezervă e defect.
‎Am fost luat ‎să-l repar împreună cu Kostas,
‎tipul care m-a depășit azi-dimineață.
‎Kostas?
‎Azi veți lucra amândoi la generator.
‎Bine. Pe curând!
‎Bine.
‎Vom repara generatorul.
‎Vom schimba țeava de evacuare.
‎Kostas e un șofer de camion de 36 de ani
‎care are un rol esențial ‎în funcționarea acestei închisori
‎datorită abilităților de mecanică.
‎Dă-mi…
‎- Asta? ‎- Da.
‎Și lemn.
‎Și lemnul?
‎De când faci treaba asta?
‎De trei ani.
‎De când ești în închisoare?
‎Da.
‎Se pare că făcea parte ‎din aceeași rețea de traficanți
‎ca Antonis, colegul meu de celulă.
‎Povestește-mi despre infracțiunea comisă!
‎Te-au condamnat ‎pentru trafic de persoane.
‎Treaba mea era să-i transport.
‎Acești oameni veniseră la granița ‎de pe Evros și i-am transportat,
‎i-am băgat într-un camion ‎și i-am dus la Salonic.
‎Vreau să mă pun în locul tău.
‎Și mă gândesc ‎că sunt la volanul camionului.
‎Cum urcă în camion oamenii duși ilegal?
‎Pe autostradă.
‎Sunt unele locuri acolo, ‎toalete publice în anumite puncte.
‎Vor aștepta și îi vom lua de acolo.
‎Erau 99 de oameni.
‎Camioanele erau mari, ‎foarte mari, spațioase.
‎Cum te-au prins?
‎M-am oprit la o benzinărie.
‎Acolo m-a oprit poliția.
‎Ce condamnare ai?
‎Sunt condamnat la 109 ani ‎pentru trafic de persoane.
‎O sută nouă ani?
‎Conform sistemul grecesc, ‎indiferent de condamnarea primită,
‎cel mai mult vei sta închis 20 de ani. ‎E maximum.
‎Și 20 de ani înseamnă mult. ‎De ce ai făcut-o?
‎Motivul principal a fost legat de bani.
‎Cu cât te plăteau?
‎Gata! Te rog!
‎- Bine. ‎- Oprește-te!
‎Nu mă miră că e discret.
‎Migranții plătesc adesea ‎traficanților mii de euro fiecare.
‎Traficul a 99 de oameni ar fi putut aduce ‎bandei peste jumătate de milion de euro.
‎Bine. Hai!
‎N-am făcut rău nimănui. ‎N-am ucis pe nimeni.
‎Până acum câțiva ani, ‎traficul era doar un delict.
‎Acum e infracțiune. Mi se pare exagerat.
‎Poate că sunt delincvent, ‎dar n-am comis o infracțiune.
‎Ascultându-l, m-am gândit
‎dacă 109 ani pentru încercarea de a ajuta ‎fugari din țări sfâșiate de război
‎sau oameni în căutarea ‎unui trai mai bun înseamnă dreptate.
‎Kostas a făcut-o pentru bani.
‎E o industrie financiară.
‎Sunt mulți bani în joc ‎pentru mulți care sunt implicați
‎în operațiunea de trafic de persoane.
‎Dar nu-mi pot imagina cum e ‎pentru bărbații, femeile și copiii
‎care fug disperați și mor ‎în spatele acelor camioane.
‎Înghesuiți ca sardelele,
‎după ce au cheltuit tot ce au ‎ca să ajungă acolo unde trebuie,
‎sperând la o viață mai bună.
‎A PATRA ZI
‎Ambii traficanți de persoane cunoscuți
‎au minimalizat gravitatea ‎activității în care erau implicați.
‎Dar am auzit ‎că, la mai puțin de 5 km de închisoare,
‎e o tabără de refugiați pentru oameni ‎care au fost introduși ilegal în Grecia.
‎Așa că azi am ieșit o zi din închisoare
‎ca să aud varianta lor.
‎E una dintre multele tabere de refugiați ‎din Grecia,
‎unde migranții și refugiații caută azil.
‎Pentru mulți, va fi o ușurare ‎după călătoria făcută
‎și riscurile îndurate să ajungă aici.
‎Există zeci de tabere ca asta în Grecia.
‎Doar aici sunt 700 de oameni.
‎Dl Ahmed?
‎Ahmed Haji e din nordul Irakului.
‎El și familia sa numeroasă ‎au fugit de conflictul dur.
‎Au angajat un traficant
‎care le-a promis un drum ‎în Europa de Vest și un viitor mai bun.
‎Dar, de fapt, sunt blocați în Grecia
‎și locuiesc în cutia asta de metal ‎de trei ani și jumătate.
‎Spuneți-mi cum ați călătorit!
‎Am venit în Turcia, la Istanbul.
‎Am găsit acolo un traficant.
‎I-am dat aproape 80.000 de dolari.
‎Am mers cu un vehicul aproape două ore,
‎apoi am mers pe jos șapte ore ‎până am ajuns la graniță.
‎Era apă, un râu.
‎Era o barcă mică.
‎Era pentru 20 sau 14 oameni, ‎dar noi eram 47 în total.
‎Ne-au aruncat toate bagajele ‎ca să ne facă loc.
‎A trebuit să punem ‎copiii mici sub picioare.
‎Era o apă mare, un râu mare. ‎Nu a fost deloc plăcut.
‎La un moment dat, familia ‎și cei patru fii au fost luați de apă.
‎Ne-a dus 100 m ‎și ne-am gândit că s-a terminat.
‎Ahmed și familia lui au fost cei norocoși.
‎Era un cunoscut al meu.
‎Plecase cu câteva luni înaintea noastră.
‎A căzut în apă. ‎Soția și cei doi copii s-au înecat.
‎Cadavrele nu au fost găsite niciodată.
‎Peste o mie de migranți pe an ‎mor încercând să ajungă în Europa.
‎Când v-ați întâlnit cu traficanții, ‎ce v-au promis?
‎Planul era să trecem direct prin Bulgaria.
‎De asta am plătit atât de mult.
‎Dar m-au păcălit și m-au adus aici.
‎Pe unele rute de trafic,
‎alți traficanți jefuiau oameni.
‎La asta v-ați așteptai fugind din Irak
‎și plătind mult traficanților? ‎Să ajungeți într-o tabără de refugiați?
‎Traficul e o minciună. ‎Nu e nimic adevărat.
‎E o situație șocantă.
‎Vă mulțumesc că ne-ați spus povestea dvs.
‎Peste jumătate dintre cererile de azil ‎sunt respinse de autoritățile elene.
‎Ahmed, familia lui ‎și alte sute de mii ca ei
‎și-au riscat viața ‎și au pierdut economiile
‎pentru un viitor foarte nesigur.
‎Spune o poveste diferită despre implicarea ‎traficanților de persoane
‎în transportarea celor ca el ‎și a familiilor ca a sa
‎dintr-un loc în altul.
‎Zice că nu sunt de treabă.
‎Sunt manipulatori, mincinoși, ‎fac lucruri doar pentru bani
‎și periclitează siguranța sa ‎și a familiilor ca a sa prin ce fac.
‎Dar, câtă vreme lumea vrea să scape ‎de sărăcie și de război,
‎migranții vor continua să vină, ‎iar traficanții vor obține profituri mari.
‎Întors la închisoarea Diavata, ‎o să-l găsesc pe Kostas,
‎traficantul de persoane ‎care execută 109 ani.
‎Mi-a zis despre infracțiunea ‎pentru care a fost condamnat,
‎dar mai am întrebări pentru el.
‎Mai ai alte dosare în instanță restante?
‎Da, mai sunt și altele în așteptare.
‎Mulți oameni transportați ilegal ‎își pierd viața.
‎Iar asta, fiindcă oameni ca tine
‎sunt pregătiți, ‎în partea cealaltă, să-i transporte.
‎Așa că le dai speranța ‎care, uneori, nu devine realitate,
‎fiindcă mor în timpul călătoriei.
‎Ce spui de asta?
‎Acele cazuri n-au nicio legătură cu mine.
‎N-am fost niciodată implicat ‎într-un asemenea incident.
‎Nu mi s-a întâmplat niciodată.
‎Deci nu ți-e rușine sau nu ai remușcări?
‎Nu.
‎Crezi că pedepsele lungi cu închisoarea ‎pentru traficanții de persoane
‎sunt soluția pentru a-i descuraja ‎pe alții să facă ce ai făcut?
‎Pedepsele lungi nu funcționează.
‎Șaptezeci la sută dintre deținuți ‎o vor repeta, chiar dacă nu vor,
‎fiindcă afară nu îi așteaptă nimic.
‎Nu îi e rușine pentru ceea ce face.
‎Nu crede că politica guvernului
‎de a crește pedepsele e descurajatoare
‎și poate că îi descurajează pe unii.
‎Dar nu cred că și pe Kostas.
‎A CINCEA ZI
‎În afară de traficanții de persoane ‎din închisoare,
‎mai au o provocare importantă.
‎Când am ajuns aici,
‎mi s-a zis că 50% dintre deținuții noi ‎au avut rezultat pozitiv pentru droguri.
‎Colegul meu de celulă, Nico, ‎era dependent de heroină.
‎- Mulțumesc, prietene! ‎- Mult!
‎Dar Diavata are ‎un centru special de dezintoxicare
‎și e inedit pentru o închisoare.
‎Centrul e găzduit în zona sigură.
‎Deținuții trebuie să se înscrie, ‎apoi închisoarea decide cine e acceptabil.
‎E cu mult diferit de închisoare, nu?
‎Da. E complet diferit.
‎De multe ori, nu mă simt la închisoare.
‎George, de 35 de ani,
‎e printre cei 13 deținuți ‎ce urmează programul de dezintoxicare.
‎L-am pictat pe Prometeu furând focul.
‎Comunitatea noastră se numește Prometeu.
‎Acolo e mottoul nostru
‎și asta strigăm după terapie.
‎Suntem împreună, legați de suflete, ‎unul pentru altul, spre o viață mai bună!
‎Suntem Prometeu!
‎Acești 13 deținuți știu ‎că sunt cei norocoși.
‎Centrul poate găzdui 84 de oameni,
‎dar, cu atât de puțini bani,
‎pot ajuta doar o parte dintre deținuții ‎care au nevoie de tratament.
‎O împart cu alt membru al comunității.
‎Acum, George nu ia droguri,
‎dar trebuie să se asigure ‎că, la eliberare, peste doi ani,
‎poate să nu mai ia niciodată.
‎De ce ești închis?
‎Acum fac închisoare ‎pentru un jaf armat cu cagulă.
‎Bănci, oficii poștale, case de pariuri.
‎Chestii de genul ăsta.
‎Ce armă folosești?
‎Una automată, nu un revolver. Automată.
‎Ai folosit o armă împotriva cuiva?
‎N-am împușcat niciodată pe nimeni.
‎Trag în aer ‎ca să-i sperii și să iau banii.
‎A trebuit să fac ce trebuia ‎ca să-mi iau doza.
‎Heroină, cocaină, hașiș…
‎- De toate. ‎- Da.
‎De aceea ești aici, ‎în această comunitate terapeutică,
‎și îți învingi dependența de droguri, ‎care duce la infracțiuni.
‎Din copilărie,
‎am avut această imagine despre mine:
‎că sunt infractor, că nu am nimic bun.
‎E exact invers.
‎Am găsit oameni ‎care îmi arată aici dragoste și respect.
‎- Bună dimineața! ‎- Bună dimineața!
‎Cine vrea să înceapă să vorbească?
‎În fiecare zi, au terapie de grup
‎pentru a se ajuta să-și înțeleagă ‎și să-și gestioneze dependențele.
‎Bună dimineața!
‎Mi-e foarte greu ‎să vorbesc despre asta, dar încerc.
‎Sora mea m-a vizitat după mult timp.
‎În sfârșit, am discutat ‎niște probleme legate de tatăl nostru.
‎Am vorbit cu unul dintre copiii mei.
‎Ceilalți doi nu-mi vorbesc.
‎Dacă ar ști că tatăl lor
‎e un om schimbat.
‎Foarte bine. Îmbrățișați-vă!
‎A fost o ședință emoționantă.
‎Adulți care au comis infracțiuni ‎au vorbit deschis
‎despre provocările zilei ‎sau ale săptămânii.
‎Asta încearcă să facă acest program, ‎această comunitate terapeutică.
‎Să le asigure mijloacele, instrumentele,
‎capacitatea de a continua călătoria ‎pentru a-și schimba viața.
‎Și știm că, schimbându-și viața,
‎schimbă viața unei posibile victime.
‎Pentru mine, asta e foarte important.
‎Cineva din grup împlinește azi 40 de ani.
‎Lasă-mă să te ajut!
‎Știu să pun un șorț, George.
‎Deja ai pregătit glazura.
‎Ia glazura și întinde-o peste tot!
‎Voi începe din mijloc.
‎Ești impresionat?
‎Te descurci mai bine decât mine.
‎Bine. Cum e să nu iei droguri?
‎Nu credeam că pot trăi fără droguri.
‎Nu credeam că pot să lucrez, ‎nici măcar să pregătesc tortul ăsta.
‎Și admiți câtă durere ‎trebuie să fi provocat
‎când trăgeai cu arma ca să sperii lumea?
‎Înțeleg ce simțeau.
‎Mă pot pune în locul lor. ‎Înțeleg ce simțeau.
‎Nu pot schimba nicicum asta.
‎Mă simt vinovat și am remușcări.
‎Sunt împăcat cu trecutul meu.
‎Să trăiești mult, să îmbătrânești ‎Și să ai păr cărunt
‎Dă-le tuturor ‎Lumina cunoașterii
‎Și toți să te considere înțelept
‎Din ce am văzut azi,
‎acest centru oferă deținuților ajutorul ‎de care au nevoie cu disperare.
‎Păcat că ajută doar 13 oameni!
‎I-am promis colegului de celulă, ‎Nico, închis pentru crimă,
‎un meci de baschet ‎înainte să plec din închisoare.
‎Nico a mai fost primit ‎în programul de dezintoxicare,
‎dar nu a suporta intensitatea ‎și a renunțat.
‎Acum e disperat după o nouă șansă.
‎Când eram acolo, regimul, ‎structura, te solicită mult.
‎Într-un asemenea loc, ‎poate fi o provocare.
‎Te crezi pregătită să revii?
‎Acolo, trebuie să te confrunți ‎cu tine însuți,
‎să-ți dai seama cine ești, ce ai făcut.
‎Aici, e greu ‎să-ți asumi responsabilitatea.
‎Pentru oricine.
‎De ce crezi că ești gata să te înfrunți?
‎Mă simt la o vârstă care îmi permite ‎să gestionez aceste lucruri acum
‎și e spre binele meu.
‎Nu e niciun dezavantaj.
‎E timpul să hotărăsc ‎ce vreau să fac cu viața mea când ies.
‎Trebuie să fiu gata de reintegrare.
‎Sper să ies din închisoare,
‎să fii un om normal și să uit ‎prin ce am trecut în ultimii 15 ani.
‎A ȘASEA ZI
‎E ultima mea dimineață ‎la închisoarea Diavata.
‎Dar toți colegii mei de celulă ‎ar putea sta aici un deceniu sau mai mult,
‎chiar și cu timpul redus pentru muncă.
‎Probabil că li se vor mai alătura ‎traficanți de persoane în următorii ani.
‎Asta ar putea limita în continuare ‎posibilitățile închisorii
‎de a ajuta alți deținuți să se schimbe.
‎Înainte să plec, vreau să-l întreb ‎pe directorul închisorii,
‎Anastasios Papadopoulos, ‎ce crede despre situația asta.
‎Aveți niște programe foarte bune aici.
‎Centrul pentru dependența de droguri.
‎Dar sunt foarte puține locuri ‎de care să profite.
‎Realitatea e că resursele noastre ‎sunt extrem de limitate.
‎Închisoarea a fost concepută ‎pentru în jur de 360 de oameni.
‎Acum, în loc de 360, ‎găzduim 440 de pușcăriași.
‎E un număr care depășește cu mult ‎capacitățile închisorii.
‎Dar tot mai mulți deținuți,
‎nu doar aici, ci în toată țara, ‎sunt implicați în traficul de persoane.
‎Asta sugerează ‎că pedepsele foarte lungi primite
‎nu sunt elementul descurajator ‎la care au sperat legiuitorii?
‎Ce spuneți e adevărat,
‎dar o pedeapsă mai strictă ‎e un element descurajator.
‎Pe lângă pedepse, ‎trebuie să educăm acești oameni
‎în ideea că au comis infracțiuni.
‎Cred să a pune în pericol viața oamenilor ‎e o infracțiune gravă.
‎Dar, din câte am văzut și am auzit,
‎acest nou tip de infractori ‎poate fi cel mai greu de îndreptat.
‎Am văzut inițiative grozave,
‎care îmbunătățesc viețile unor deținuți.
‎Dar am văzut un sistem care poate îndrepta ‎noul tip de pușcăriași,
‎traficanții de persoane? ‎Nu sunt așa de sigur.
‎Subtitrarea: Monica Tarău