EN NETFLIX-SERIE
Högsäkerhetsfängelset Diavata i Grekland.
Har du gjort det förut? Knivhuggit någon i fängelset?
Ja, det har jag.
Överbefolkat och nedgånget.
Jag trodde aldrig att jag skulle använda en borr inuti ett fängelse.
Hem för några av landets farligaste brottslingar.
Det var olyckligt. Jag tog en kniv och högg honom.
Jag sitter inne för ett väpnat rån med en balaclava.
Alla tre är grova förbrytare.
Och en ny typ av kriminella, människosmugglarna.
Alla fem fick 55 år var.
Min dom är 109 år för människosmuggling.
Här ska jag tillbringa den kommande veckan.
Men det är inte första gången jag skakar galler.
Jag heter Raphael Rowe.
Jag dömdes i Storbritannien för ett mord jag inte begick
och fick livstid utan villkorlig frigivning.
Det tog 12 långa år att rentvå mitt namn.
Nu reser jag runt i världen för att ta reda på hur livet verkligen är
inuti världens hårdaste fängelser.
Jag är på väg till Diavata-fängelset i norra Grekland,
ett fängelse för mördare, tjuvar, rånare
och alla möjliga förbrytare.
En växande skara är människosmugglare.
Efter krigen i Irak och Syrien det senaste årtiondet
har mer än en miljon migranter kommit till Grekland
för att söka ett nytt liv.
Minst 20 000 av dem har dött under den farliga resan till Europa
på grund av riskerna som tagits av människosmugglare.
För att hindra smugglarnas verksamhet
har regeringen beslutat om extremt långa straff.
I vissa fall hundratals år.
Människosmugglare verkar i det fördolda.
För många är de osynliga.
Men det här fängelset har väldigt många.
Förändrar de som bestraffas sina liv?
DAG 1
Det ska jag ta reda på.
Jag är orolig för vad jag kommer att finna i högsäkerhetsfängelset.
Det är fullt av Greklands grovaste brottslingar
och är överfullt tack vare det stora antalet människosmugglare.
Också före flyktingkrisen
var Greklands fängelser fattiga och kända för att vara våldsamma.
Kom.
Här är det.
Vänd dig om och titta på mig. Tar du droger?
Nej, det gör jag inte.
Ta av dig kläderna och lägg dem där.
Öppna munnen.
Ner på knä.
Ett urinprov, tack.
Har många fångar som kommer hit...
-...droger i blodet? -Ja.
Cirka 50 %, vanligen piller.
Och heroin.
Jag blev överraskad över att 50 % av fångarna
som kommer igenom här har droger i kroppen.
Dina test är negativa. Kom in.
Jag ska bo i en tvåmannacell tillsammans med tre andra män.
Mer än 100 människosmugglare har skickats hit
sedan flyktingkrisen startade.
Sanningen är den att majoriteten av fångarna är utlänningar.
Fängelset skulle ha gott om plats
om det bara var grekiska fångar.
Nummer ett blir det. Du går in här.
På fängelsets begäran
ska ingen av fångarna använda sina riktiga namn.
Hallå?
Var de än kommer ifrån talar de flesta ändå grekiska eller engelska.
-Hej. -Hej.
-Jag heter Nico. -Nico.
-Nico, ja. -Trevligt att träffa dig.
-Johnny. -Trevligt.
-Antonis. -Antonis.
Raphael. Här ska jag bo med er.
-Ja. -Vilken är min?
-Den här? -Den? Okej.
De tre har delat den lilla cellen i fem månader.
Varifrån kommer du?
-Från London. -London.
-Från England. -England.
Ni är av olika nationaliteter, va? Ni är inte greker.
Jag är grek.
-Är du? -Ja.
Albanien, Afghanistan.
Berätta lite om hur det fungerar här.
Den dagliga rutinen.
De låser upp kl 08:20
till kl 12:30.
Sedan delar de ut mat.
Kl 14:30 öppnar de dörren...
...till kl 20:40.
Efter det får vi mat.
Varje dag är likadan.
Den viktigaste frågan är nog:
vem får bestämma vad ni ska se på tv?
Den gamle.
Nej, vi bestämmer tillsammans.
Vi är vänner.
Alla är vänner.
Hur länge har ni suttit inne, allihop?
Jag har suttit i tio år nu för mord.
Jag kom för två år sedan på grund av deras drogrehabilitering.
Jag var drogmissbrukare.
Du då, Johnny?
Det är andra gången jag sitter inne.
Först var det för hasch.
Andra gången, hasch.
Så första gången du åkte in
lärde du dig inte läxan.
Det handlar om affärer.
Mord, drogsmuggling...
Ja.
Människosmuggling.
Människosmuggling?
Jag är ute i cellavdelningen.
De har satt mig i en cell med en mördare,
en människosmugglare och en drogsmugglare.
Alla tre är grova förbrytare.
Det är allvarliga brott hur man än vrider och vänder på det.
Men jag vet inte detaljerna.
Och de verkar vara trevliga killar.
Avdelningen är på väg att stängas för natten.
Toan i cellen är ett hål i golvet,
men vi saknar varmvatten.
Jättekallt.
Det har saknats i nära en vecka nu.
Det känns kvävande,
fyra stycken ihopträngda på några få kvadratmeter.
Här ska jag sova.
De har tv och drycker i cellerna,
så de har vissa bekvämligheter.
Men en cell är en cell.
Det är ett litet utrymme.
Och man känner det.
Jag känner det när jag sitter här.
DAG 2
Det är min första morgon inuti Diavata-fängelset.
Att sova i en cell med fyra män som grymtar
är tydligen lätt för Johnny.
Johnny!
Snarkar han så där varje natt?
Det är ingenting, tro mig.
Du snarkar också.
Nej.
Jaså?
Han tror det inte: "Jag snarkar inte."
Vilket betyder att jag är den första som sagt det till honom.
Det kan leda till slagsmål, va?
Kl 08:20 låses dörrarna upp och det är dags att arbeta.
Det har varit ont om penger sen Greklands finanskris för tio år sedan,
så det finns inte nog med pengar till reparationer.
Idag har jag satts att arbeta med min afghanska cellkompis Nico,
som litter på livstid för mord och har allvarliga drogproblem.
Nico.
Då han kan bygga
har de bett honom fixa varmvattnet och gett honom verktygen.
Så vad är det vi ska göra?
Ett vattenrör är sönder och måste fixas.
Det känns som att planera en rymning. Det finns en massa bråte och sten.
I nästan en vecka har de inte haft varmvatten.
Så varför gör du det? Varför finns det inte folk...
...byggare utifrån som gör det?
Har man en fånge med kunskap så får den göra det.
Om man jobbar i fängelset så blir man frigiven fortare.
Diavata-fängelset har en kreativ lösning
på bristen på pengar.
De håller fångarna sysselsatta med att reparera fängelset.
Istället för pengar får de förkortade straff.
Visste jag att för varje dag jag jobbar får jag en dags kortare straff
skulle jag göra det varje dag.
Den här?
-Här? -Ja.
Jag trodde aldrig att jag skulle använda en borr inuti en cell.
Ett högsäkerhetsfängelse, och jag använder en borr.
Så nära ytterväggen jag kan komma.
Frestas du inte att gå igenom väggen och springa?
-Nej. -Inte?
Jag har inte varit på utsidan på tio år,
och tänker inte göra det nu. Vi fortsätter.
Ja. Vi kom igenom.
Vi är framme vid röret.
Du är trött.
Vill du ta paus?
Ja, vi vilar lite.
Tillbaka i cellavdelningen är det lunchdags.
Vår måltid tillagades av fångar
och jag förvånas av att trots bristen på pengar
är maten väldigt god för att vara fängelsemat.
Vi har fisk...
...potatismos...
...och rödbetor.
De snålar inte, portionerna är generösa.
Det är gott. Varför äter du inte, Johnny?
Jag är inte hungrig. Jag åt flingor klockan elva.
Och du har mycket i reserv.
Jag klarar mig.
I morse fick han mjölk medan han ännu sov.
Jag matar honom eftersom han är gammal.
Han är äldre, det får man medge.
Vi respekterar honom för att han är äldre.
Corn flakes.
En liter mjölk med corn flakes.
Det är eftermiddag och dörrarna öppnas elektroniskt.
Alla kommer ut ur cellerna igen för att umgås,
gå till jobb och ringa telefonsamtal.
Vissa har kommit ut, andra inte. Reglerna är inte så stränga.
Det är en aning mer avslappnat än på många ställen.
Innan Nico och jag återvänder till arbetet
vill jag veta hur hans resa till Europa slutade med att han begick mord.
Nico är från Afghanistan.
Han smugglades hit 17 år gammal
under kriget mellan talibanerna och de USA-ledda styrkorna.
-Var växte du upp? -I Mazar-i-Sharif.
Min far dog innan jag föddes.
Jag var en av fem bröder
så jag fick jobba och hjälpa mamma.
Vi var väldigt fattiga.
Ofta hade vi ingen mat.
Hur kom du in i Grekland?
Jag korsade Iran, sedan Turkiet.
Vi var 20 människor i en lastbil.
Jag betalade smugglaren 500 dollar.
Vi körde i 13 timmar utan att stanna.
Man byter bil, och under nätterna bor man i bergen.
Jag tillbringade en natt i Turkiet och betalade 1 200 euro,
och nästa dag var jag i Grekland.
Hur många av de 120 du reste med klarade sig hit?
Väldigt få. De som inte hade pengar låstes in...
...tills de kunde betala.
De behandlades som slavar.
Vissa svalt ihjäl eller dog av törst.
Många greps av polisen i Iran.
Hittades de i bergen blev de ihjälskjutna.
Du kommer in i Grekland och är en illegal invandrare.
Hur överlever du? Vad gör du?
Det enda jag kunde göra var att jobba åt en bonde.
Jag jobbade i fem till sju månader.
Jag bad tålmodigt om mina pengar och han ignorerade mig.
Vad gjorde du då?
Jag sa till honom: "Betalar du inte gör jag dig illa."
Jag tog en kniv och knivhögg honom.
Högg du honom bara en gång?
Ja, bara en gång, men tyvärr var det dödligt.
Jag högg honom här.
Jag tänkte inte döda honom, det var inte planen.
Har du tagit droger i fängelset?
Har du använt droger för att undkomma fängelsets verklighet?
Efter att min mamma dog tog jag heroin i sex månader.
Det var som ett dödsstraff.
Jag ville inte leva längre.
Det är dags för Nico och mig att återgå till vattenröret.
Nico är tydligt bekymmersam och arg,
och har mer att avslöja om sin våldshistoria.
Jag valde att göra det här
eftersom det får mig att glömma straffet.
Om jag fyller tiden med att inte tänka på saker
som att knivhugga någon eller hitta droger.
Har du gjort det förut? Knivhuggit någon i fängelset?
Ja.
Dog han?
Nej, men han blev allvarligt skadad.
Varför knivhögg du honom?
För att han var skyldig mig pengar.
Hur många gånger knivhögg du honom?
Tre gånger. Jag fick tio år till.
Jag begick ett misstag, åkte dit och betalade ett bittert pris.
Sånt är livet. Gör man fel får man betala.
Jag försöker fortfarande förstå Nico.
Han är lite av en gåta.
Har hans erfarenhet av att smugglas från land till land
för att förbättra sitt liv haft en stark påverkan på hans sinnestillstånd?
Han har haft en så sorglig resa,
men han dödade ju en man oprovocerat.
Han säger att det var för pengarna, men sen gör han samma sak i fängelset.
Och det måste bekymra myndigheterna.
Det viktiga är att han har suttit av tio år av sitt livstidsstraff,
och han säger att han har förändrats.
Nicos historia är en påminnelse om
att det finns dolda faror i fängelset.
Tillbaka på avdelningen söker vakterna igenom en cell
efter telefoner, droger eller vapen.
Är det något de gör varje dag?
Genomsöker cellerna?
Vi genomsöker celler varje dag.
Olika våningar och celler på olika dagar.
Först tar vi ut fångarna ur cellen
och visiterar dem var och en.
Sedan går vakterna in och genomsöker cellerna.
Det kan bli problematiskt,
för fångarna blir irriterade på att vi genomsöker deras hem.
Vad letar de efter?
Droger, hemgjort vin, hemgjorda knivar...
Den här gången är det grönt.
Men vakten Dimitri Petropoulos
vill gärna visa mig att det inte alltid är fallet.
Kom och se vad vi har hittat och konfiskerat de senaste åren.
Är det här vad ni hittar i fängelseceller? Det är rejäla vapen.
Vissa av dem är intressanta.
Vi tar normalt inte religiösa objekt...
...men de kan också vara farliga.
Oavsett hur vänliga fångarna är måste man vara på sin vakt.
INGEN SIGNAL
KÄRLEKEN TILL VÅR NÄSTA MÅSTE STYRA SJÄL OCH HJÄRTA
DAG 3
Det är min tredje dag som fånge på Diavata-fängelset i Grekland.
De kommer inte och släpper ut oss än. Vi ska gå och jobba.
Det finns inga handtag på insidan av en celldörr.
Klockan nio är mina cellkamrater på sina arbeten,
och förkortar sina straff en dag i taget.
Nico försöker fortfarande fixa varmvattnet.
Johnny som sitter för droghandel jobbar i butiken.
Antonis, människosmugglaren,
har fått ett mysigt jobb: göra kaffe åt fängelsepersonalen.
Han jobbar så mycket han kan för att förkorta sin tid.
Skål.
Okej.
Antonis ska visa mig motionsgården.
Övergången från insidan till utsidan är förblindande.
Vill man påminnas om att man är i ett högsäkerhetsfängelse i Grekland
är det bara att titta på vakttornet med vakten
som har ett maskingevär.
Antonis är så motiverad att jobba och förkorta sin tid
att han sällan går ut.
Det är längesedan jag var ute.
När var du ute senast?
För åtta månader sedan.
Vänta. Jag vill förstå.
Säger du att du inte har gått ut på motionsgården
på åtta månader?
-Ja. -Varför det?
För att jag jobbar hela tiden.
-Är det här vikter? -Ja.
Nu får jag chansen att se fängelsegymmet.
Det här är träningsområdet.
Det finns inte pengar till ordentlig utrustning,
så de har improviserat.
Jisses. Det är tungt.
Vattenflaskor fyllda med sand.
Okej.
Jag tänker testa min styrka mot Kostas
som ser ut att vara en tyngdlyftare.
Jag börjar.
-Okej? -Japp.
Det här är lätt.
Och Kostas visar vad han kan.
Nu stilar han bara.
Han är större än jag, eller hur?
Jag visste att Antonis fått ett långt straff för människosmuggling
som Grekland nu klassar som ett mycket allvarligt brott
som hotar dess gränssäkerhet och riskerar migranters liv.
Hur blev du inblandad i...
...i människosmuggling?
En vän till mig gjorde det.
Jag hjälpte honom.
Jag kände en kille som hyrde ut bilar...
...och jag presenterade dem för varandra.
Visste du att han skulle smuggla människor?
Ja.
Vad hände sedan?
Polisen gjorde en razzia.
Vi fick alla fem 55 år var.
Så du sitter på 55 år?
Och böter på 500 000 euro.
Erkänner du din roll i vad som hände?
Det var bara en introduktion.
Jag är inte ansvarig för vad som hände.
Jag tog det inte på allvar. Vem som helst kunde ha gjort det.
Han sa att hans roll var liten. Ändå fick han 55 år.
Han ansåg inte att han hade gjort något fel.
Vad som än är sant
är han en av över hundra människosmugglare i fängelset,
fler än en av fyra fångar.
Utöver problemet med varmvatten
finns en ny kris i den förfallande byggnaden.
Raphael. Har du ett ögonblick?
Reserv-elgeneratorn har gått sönder.
Jag har fått i uppgift att försöka laga den tillsammans med Kostas.
Tyngdlyftaren från i morse.
Kostas?
Idag ska ni jobba på generatorn.
Okej. Vi ses.
Okej.
Vi ska fixa generatorn.
Vi ska ändra om avgasröret.
Kostas är en 36-årig lastbilsförare
som har en central roll i att hålla fängelset igång
tack vare sina mekaniska kunskaper.
Ge mig...
-Den här? -Ja.
Och trä.
Och träet.
Hur länge har du gjort det här jobbet?
I tre år.
-Är det så länge du har suttit fängslad? -Ja.
Det visar sig att Kostas var med i samma smugglargäng
som min cellkamrat Antonis.
Berätta om brottet du begick.
Du dömdes för människosmuggling.
Mitt ansvar var att transportera dem.
De hade kommit till Evros gräns och jag transporterade dem
i en lastbil till Thessaloniki.
Jag vill försöka sätta mig in i din situation.
Jag tänker mig att jag sitter bakom ratten i lastbilen.
Hur kom de som smugglades in i lastbilen?
På motorvägen.
Det finns rastplatser med toaletter
där de väntade på oss.
Nittionio personer.
Lastbilarna var stora med mycket utrymme.
Hur åkte du fast?
Jag stannade på en bensinstation.
Där stoppade polisen mig.
Vad är din dom?
Jag fick 109 år för människosmuggling.
Etthundranio år?
I det grekiska systemet, vilket straff man än får
sitter man inte längre än 20 år. Det är det mesta.
Tjugo år är fortfarande mycket.
Varför gjorde du det?
Huvudmotivet var pengar.
Vad fick du betalt?
Sluta nu.
Jag är inte förvånad att han inte vill prata.
Migranter betalar ofta smugglarna tusentals euro var.
Att smuggla 99 personer kunde ge Kostas gäng mer än en halv miljon euro.
Vi fortsätter.
Jag gjorde inte någon illa. Jag dödade ingen.
Tills för några år sedan var det bara en lagöverträdelse.
Nu är det kriminellt. Det är oproportionerligt.
Jag må vara en förbrytare, men det jag gjorde var inget brott.
Att lyssna på honom fick mig att tänka:
Är 109 år för att försöka hjälpa människor som flytt från krigsdrabbade länder
eller söker ett bättre liv rättvist?
Kostas gjorde det för pengarna.
Det är en industri.
Det rör sig om mycket pengar för många inblandade
i smugglingarna.
Jag kan inte tänka mig hur det är för männen, kvinnorna och barnen
som desperat flyr och slutar med att dö i en sådan lastbil.
Inklämda som sardiner
har de spenderat allt de har för att komma dit de behöver
i hoppet om ett bättre liv.
DAG 4
Båda smugglarna som jag träffat
har tonat ner allvaret i vad de varit inblandade i,
men jag har hört att mindre än fem kilometer från fängelset
finns ett flyktingläger för människor som smugglats in i Grekland.
Idag är jag på endagspermission från fängelset
för att höra deras sida av historien.
Det är ett av många flyktingläger här i Grekland
där migranter och flyktingar söker asyl.
För många är det en lättnad efter resan de genomlidit
och riskerna de tagit för att komma hit.
Det finns dussintals läger i Grekland.
Bara i det här bor 700 människor.
Mr Ahmed?
Ahmed Haji är från norra Irak.
Han och hans stora familj flydde den bittra konflikten där.
De anlitade en människosmugglare
som lovade ta dem till Västeuropa och en bättre framtid.
Men de sitter fast i Grekland
i en metallåda sedan tre och ett halvt år.
Berätta om resan.
Jag kom till Turkiet, Istanbul.
Jag hittade en smugglare där.
Jag betalade honom 80 000 dollar.
Vi satt i en bil i nästan två timmar
och gick i sju timmar till gränsen.
Där fanns vatten, en flod.
En liten båt.
Den var avsedd för 14-20 personer, men vi var 47 stycken.
De kastade bort våra väskor för att få mer plats.
Vi måste ha de små barnen under fötterna.
Det var en stor flod, inte trevligt alls.
En gång sveptes jag och min fru och fyra söner iväg av vattnet.
Vi sveptes iväg 100 meter och jag trodde att det var slut!
Ahmed och hans familj hade tur.
Det fanns någon jag kände.
Han hade åkt hemifrån ett par månader före oss.
Han föll i vattnet och hans fru och två barn drunknade.
Deras kroppar återfanns aldrig.
Över tusen migranter per år förlorar livet på resan till Europa.
När ni mötte smugglarna, vad lovade de er?
Planen var att åka igenom Bulgarien.
Det var därför vi betalade så mycket.
Men de lurade mig och tog mig hit.
På några av smugglingsvägarna
rånade smugglarna resenärerna.
Väntade du dig det när ni flydde Irak
och betalade smugglare en massa pengar? Att ni skulle sluta i ett flyktingläger?
Smuggling är bara lögner, hela vägen.
Det är chockerade.
Tack för att du berättade för oss.
Mer än hälften av asylansökningarna får avslag av grekiska myndigheter.
Ahmed och hans familj och hundratusentals som dem
har riskerat sina liv och sina besparingar
för en mycket oviss framtid.
Han berättar en annan historia om smugglarna
och hur de transporterade hans och andra familjer
från plats till plats.
Han säger att de inte är bra människor.
De är manipulativa lögnare som bara gör det för pengarna
och försätter folks familjer i livsfara.
Men så länge människor vill fly från fattigdom och krig
fortsätter migranterna att komma,
och smugglarna gör stora vinster.
Inuti Diavata-fängelset ska jag nu hitta Kostas
människosmugglaren som avtjänar 109 år.
Han berättade om brottet han dömts för
men jag har fler frågor.
Har du andra åtal?
Ja, jag har andra domar.
Många som smugglas mister livet.
De mister sina liv på grund av att män som du
är beredda att transportera dem.
Ni ger dem hopp som de ibland inte når
för att de dör under resan.
Vad tänker du om det?
De fallen har inget med mig att göra.
Jag har aldrig varit inblandad i en sådan händelse.
Det har aldrig hänt mig.
Så du skäms inte eller ångrar dig?
Nej.
Tror du att de långa straffen för människosmuggling
hjälper att få andra att inte göra det du har gjort?
De långa straffen har ingen effekt.
Sjuttio procent av alla gör det igen även om de inte vill.
För det finns inget annat för dem på utsidan.
Han skäms inte för vad han gör.
Han tror inte att regeringens grepp att förlänga straffen hjälper.
Kanske några låter bli...
...men troligen inte Kostas.
DAG 5
Förutom människosmugglarna i det här fängelset
har de en annan stor utmaning.
När jag kom hit
sa de att 50 % av de intagna testade positivt för droger.
Min cellkamrat Nico har varit heroinberoende.
-Tack, min vän. -Tack så mycket.
Men Diavata har en speciell drogrehabiliteringsenhet
vilket är unikt för ett fängelse.
Den ligger i en egen säker zon.
Fångar måste söka dit och fängelset beslutar vilka som får vård.
Det är annorlunda här, eller hur, från fängelset?
Ja, helt annorlunda.
Det känns inte som om man är i ett fängelse.
Trettiofemåriga George
Är en av de 13 fångar som genomgår rehabprogrammet.
Vi målade Prometheus som stal elden.
Prometheus är namnet på vår gemenskap.
Där är vårt motto,
och det ropar vi efter terapin.
Vi står tillsammans i själen, alla för varandra, för ett bättre liv!
Vi är Prometheus!
De 13 fångarna vet att de har tur.
Enheten har plats för 84 män,
men med så lite pengar
kan de bara hjälpa en bråkdel av de fångar som behöver behandling.
Jag delar det med en annan medlem.
Just nu är George ren,
men han behöver se till att när han släpps ut om två år
också klarar att förbli det.
Varför sitter du inne?
Jag sitter för väpnat rån med en balaclava.
Banker, postkontor, spelbutiker...
Sådana saker.
Vilket vapen använder du?
En automat, ingen revolver.
Har du skjutit på en människa?
Jag har aldrig skjutit någon.
Jag skjuter i luften för att skrämmas och få pengarna.
Jag måste göra det jag måste för att få min fix.
Heroin, kokain, hasch...
-Allt. -Allt.
Det är därför du är här i den här terapeutiska gemenskapen.
För att komma över drogberoendet som driver din brottslighet.
Ända sedan jag var liten
har jag haft bilden av mig själv
som en kriminell person som inte har något gott i sig.
Vilket är raka motsatsen.
Människor här visar mig riktig kärlek och respekt.
-Godmorgon, allihop. -Godmorgon.
Vem vill börja berätta om sina tankar idag?
Varje dag har de gruppterapi
för att hjälpa varandra att förstå och hantera sitt beroende.
Godmorgon, allihop.
Det är svårt för mig att prata om det här, men jag försöker.
Min syster besökte mig efter en lång tid.
Äntligen pratade vi om problemen med vår far.
Jag har talat med ett av mina barn.
Mina andra två vill inte veta av mig.
Om de bara visste att deras pappa
är en ny man.
Jättebra. Samling.
Det var en känslosam session.
Vuxna män som har begått brott har pratat öppet
om sina svårigheter.
Det är vad programmet, den terapeutiska gemenskapen,
försöker ge dem, verktygen...
...att kunna förändra sina liv.
Och vi vet att när de förändrar sina liv
så förändrar det också livet för ett potentiellt offer.
Enligt mig är det jätteviktigt.
Idag fyller en i gruppen 40 år.
Låt mig hjälpa dig.
Jag vet hur man sätter på ett förklä.
Så du har förberett glasyren.
Bre ut den över hela.
Jag börjar i mitten.
Är du imponerad?
Du gör det bättre.
Hur känns det att vara ren?
Jag trodde inte att jag kunde leva utan droger.
Jag trodde inte att jag kunde arbeta eller ens göra en tårta.
Inser du hur mycket smärta du orsakade
när du sköt med vapen för att skrämmas?
Jag kan förstå hur de kände.
Jag kan sätta mig in i deras situation.
Men jag kan inte göra något åt det.
Jag känner skuld och ånger.
Jag har försonats med mitt förflutna.
Må du leva länge Bli gammal och få vitt hår
Ge till alla Kunskapens ljus
Och låt alla säga Att här är en klok man
40
Efter vad jag sett idag
får de här fångarna den hjälp de desperat behöver.
Det är synd att det bara hjälper 13 av dem.
Jag lovade min cellkamrat Nico som sitter för mord
en basketmatch innan jag åker.
Nico har gått drogavvänjningsprogrammet förut,
men han klarade inte intensiteten och slutade.
Nu vill han desperat få en ny chans.
När jag var där märkte jag att de hade ett krävande upplägg.
På en sådan här plats kan det vara svårt.
Är du redo att återvända nu?
Man måste se sig själv i ögonen
och inse vem man är och vad man har gjort.
När man sitter här inne är det svårt att se på sig själv.
Det är svårt för alla.
Varför är du redo nu?
Jag är i en ålder där jag bör klara det.
Och det är för mitt eget bästa. Det finns inga nackdelar.
Det är dags att besluta vad jag vill göra med mitt liv.
Jag vill vara redo att komma ut i samhället.
Jag hoppas kunna lämna fängelset
och vara en normal människa
och glömma vad jag gått igenom de senaste 15 åren.
DAG 6
Det är min sista morgon i Diavata-fängelset.
Mina cellkamrater kan stanna här i ett årtionde till eller mer,
också om de jobbar av tiden.
Fler människosmugglare lär komma hit under åren som kommer.
Det kan fortsätta att begränsa vad fängelset kan göra
för att hjälpa de andra fångarna att förändras.
Innan jag åker vill jag fråga fängelsedirektören
Anastasios Papadopoulos, vad han tror om framtiden.
Du driver några bra program här.
Drogavvänjningsenheten.
Men den har bara plats för ett fåtal.
Vi har väldigt begränsade resurser.
Fängelset är avsett för 360 fångar.
Just nu har vi 440 intagna.
Det är mycket mer än vad vi klarar.
Men det växande antalet intagna i alla grekiska fängelser just nu
beror på människosmugglingen.
Betyder det att de långa straff de får
inte får den effekt som regeringen önskar?
Det är sant,
men hårdare straff har faktiskt effekt.
Och utöver straffet behöver vi upplysa folk om
att det är kriminellt att smuggla människor.
Att försätta andras liv i fara är ett allvarligt brott enligt mig.
Enligt vad jag sett och hört
är det en ny typ av kriminella som kan vara svårast att hjälpa.
Jag har sett fantastiska initiativ
som förändrar fångars liv till det bättre.
Men har jag sett ett system som kan hjälpa dessa nya brottslingar,
människosmugglarna?
Jag är inte så säker.
Undertexter: Madeleine Person