EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
KAPITEL 13: DEN SORTE HUND
-Du er ikke et vildt rygte. Du er ægte. -Og sulten.
-Den sidst ankomne bliver spist først. -Hvad?
Frida!
Løb!
Han vil bare have noget at spise.
-Det siger du ikke. -Så lad os fodre ham.
-Med hvad? -Med disse.
Kom.
Hilda? David!
-Og hvem er det? Frida? -Det er Den Sorte Hund.
Han er her, og han er kæmpestor. Han ville spise os.
-Han spiser mine snacks, så alt er fint. -Indtil videre.
Vi må få alle ud. Straks.
Hør efter, Spurvespejdere. Grundet en uventet dyrelivssituation
pakker vi lejren sammen tidligt, men vi gør det roligt og ordentligt.
-Den Sorte Hund! -Vi bliver spist.
Husk, at I skal pakke, ikke gå i panik.
-Lad mig hjælpe dig. -Jeg kan godt selv.
-Du havde faktisk ret. -Om hvad?
Om mine nye såkaldte venner.
-For guds skyld, lad mig nu hjælpe. -Fint.
Hold den ende sådan her.
Gid, jeg kunne have sagt fra til de marer, som du gjorde.
Ja, det føltes ret godt, indtil vi næsten blev spist af en kæmpehund.
Undskyld. Jeg har opført mig som en idiot.
-Vil I pakke den, tak? Straks tilbage. -Hvor skal du hen?
Jeg må finde Tontu. Jeg kan ikke lade ham være derude med Den Sorte Hund.
-Jeg er slet ikke med. Hvem er Tontu? -Jeg forklarer senere.
Hilda. Hvad i alverden laver du?
Bliv her og pak straks dit udstyr, ellers må du ikke komme med på fremtidige ture.
SPURVELEJREN
-Mor er her. -Mine forældre ved ikke, jeg er her.
-Kan du give mig et lift? -Ja da.
-Skønt, at alle er i sikkerhed. -Ikke alle.
-Hvad? -Intet.
Den tingest fanger de nok snart.
-Så stort et dyr bør nemt kunne findes. -Ja.
Du er skuffet over ikke at få dit lejrmærke, men bare rolig.
Du har fået masser af andre mærker.
Hvad laver du?
Frida, så er vi her.
-Det er Tontu. -Er han en nisse?
Ja, han blev smidt ud af sit hus ved en fejl.
Han gjorde ikke noget slemt?
-Nej. Tro mig. Han... -Hilda. Jeg tror på dig.
Okay. Vil du så hjælpe mig med at lede efter ham?
-Ja. Ses vi i morgen? -Vi ses i morgen.
Vent. Det, din mor sagde om dine mærker...
-Har du overhovedet et mærke? -Nej.
Så har jeg den perfekte plan for at skaffe dig et.
Du skal da få dit pengeindsamlingsmærke.
Men jeg bør måske gå med. Den tingest er stadig derude.
-God pointe. -Men der er vagtpatruljer overalt nu.
-Og han er kun blevet set om natten. -Det er endda fint med mine forældre.
Se bare. Vi klarer os.
Godt, men bliv sammen hele tiden og hold jer til de befolkede gader.
Du får måske flere mærker, end jeg fik mit første år.
-Måske. -Held og lykke, Spurvespejdere.
Vi samler ind til Spurvenes loppemarked.
Tontu sagde, han boede i et gult hus med en andedam, inden han blev smidt ud.
-Hvem er de fyre? -Vagtpatruljen.
-De leder efter Hunden. -Hvad gør de, når de finder den?
Du er ikke død.
-Hvorfor er du klædt som en Spurv? -Fordi jeg er en Spurv.
Godt. Jeg har en donation.
-Folk er sørme generøse. -Nej, ikke min Kaninus.
Eller... jeg er ligeglad.
Behold ham. Man bør aldrig smide sine ægte venner ud.
Tontu?
Tontu, er du derinde?
Kvist?
-Tontu! -Hilda!
-Det er Tontu. -Bare mød os ved Spejderhytten kl. 15.
-Ellers får du ikke dit mærke. -Det kan du tro.
Tontu!
-Ja, det er mig. -Nej, det er ej.
Det kan jeg forsikre dig om.
-Jeg leder efter en anden Tontu. -Men vi hedder alle "Tontu."
Forvirrende, men godt at vide. Hvad laver du egentlig her?
Nisser bliver fordrevet i hele byen.
-Ved du hvorfor? -Vi taler ikke rigtig med hinanden.
-Nej, nisser nyder ikke hinandens selskab. -Det har jeg set.
Jeg blev smidt ud, og det var ikke min skyld.
-Min husmand smed mig ud uden grund. -Jeg smadrede ikke det hus.
Mange andre nisser siger det samme.
-De andre lyver. -Jeg ved ikke, hvordan det fungerer.
Men er der ikke en masse uudnyttet plads udenfor?
-Kan I ikke bygge rede? -De steder er enorme og kolde.
Der kan alle mulige dukke op.
Nissen, der vover sig dertil, vender nok aldrig tilbage.
Din nisse tog måske tilbage til skoven. Hvorfor bekymrer du dig overhovedet?
Han har det ikke værre nu. Han er ikke dit problem.
Åh nej. Jeg skal være ved Spejderhytten nu. Kom, Kvist.
-Undskyld, jeg kommer for sent. -Ravnelederen er lige gået.
-Men du fandt da Tontu, ikke? -Nej.
Seneste nyt: Troldbergs byfunktionærer har grund til at tro,
at tre personer er blevet ædt af Hunden. Detaljer føl...
Ikke inden sengetid. Lad os tænke på noget positivt. Som mærkeceremonien i morgen.
Ja, det glemte jeg næsten.
Jeg vidste, du ville blive en god Spurv. Det ligger nok bare til familien.
-Jeg er rigtig stolt af dig. -Jeg vil gå i seng nu.
Mor bliver så skuffet.
Jeg fik ikke mit mærke, fordi jeg ledte efter Tontu.
-Det kan jeg løse. -Skønt. Hvordan?
I må begge underskrive en Udsættelse af Skuffelse-aftale.
Vi kan tilføje klausuler om skjult bitterhed. Det er faktisk ret enkelt.
Alfur, sådan fungerer mennesker ikke.
Og således ender vi ved min egen skuffelse.
Her sidder vi i varmen, og stakkels Tontu er ude i regnen med den tingest.
-Den tingest er nok en helvedeshund. -Hvad er det?
En slags vild kæmpehund. Men det er nu sært, at den er i Troldberg.
De lever normalt inde i bjergene.
I så fald er han faret vild og nok bange. Og helt sikkert sulten.
-Kan du nu også køre med David og Frida? -Ja, mor.
Så tager jeg hen til Spejderhytten efter mit møde. Jeg er så spændt.
Vi ses til mærkeceremonien.
Jeg tror, jeg går hen til ceremonien og leder efter Tontu.
Så er dagen måske ikke helt spildt.
Gul and. Gult hus.
Hallo? Beklager, jeg gav min donation til en Spurv forleden.
Ikke det. Jeg kom bare forbi og tænkte, om der har boet en nisse her?
-Ja da. Men ikke længere. -Hvad skete der?
-Jeg greb ham i at stjæle. -Er du sikker?
-Kunne du muligvis have taget fejl? -Nej da.
Der var et stort postyr. Som om nogen smadrede mit køkken.
Jeg gik ned for at se, hvad det var, og der stod han.
Han havde gennemsøgt stedet for at finde noget at stjæle.
Han var nok træt af alt, han allerede havde stjålet, for det lå også overalt.
Derfor havde jeg så meget bras til jeres loppemarked. Eller donationer.
Tak for Deres tid, frue.
-Tontu! -Nå, hej.
Du er uskadt. Jeg har været bekymret.
Du er jo bare ligeglad.
Tænk, at du må gå ud alene med det monster på fri fod.
Ikke et monster. En helvedeshund. Og mor tror, at jeg kører med David og Frida.
Jeg kunne ikke fortælle hende, at jeg ingen mærker får på grund af dig.
-Hvorfor lyve om det? -Hvorfor lyve om, hvorfor du røg ud?
-Damen sagde, at du smadrede huset. -Hun lyver. Jeg er fuldstændig uskyldig.
Du er i stand til det. Alle nisser siger det samme.
-Men de lyver nok alle sammen. -Og det ville de sige om dig.
Jeg har brugt så meget tid på at finde dig, fordi jeg ville hjælpe dig.
Men det var omsonst, og du er ikke engang taknemmelig.
Hvad? Sådan ser jeg ud, når jeg er taknemmelig.
Jeg må gå. Du kan kigge på stedet her.
Spejderhytten må have masser af Intetsteds.
Ellers så bare mød mig bagefter.
Så er det Frida.
Du har fået dit niveau tre Hjælpsom og Venlig-mærke
samt mærkerne for Pengeindsamling, Førstehjælp og Unge Iværksættere.
Det, er alle nok enige om, er imponerende.
Så er det David, som får sine mærker for Pengeindsamling og Cykling.
Og sit Insekternes Ven-mærke.
Insekt på dit hoved.
Og det var slut på dette års mærkeceremoni.
Hilda!
-Tontu? -Vi må væk. Nu!
Den Sorte Hund!
Rolig. Bevar roen, alle sammen.
Kom.
Hilda!
Hop. Igennem her.
Herind.
Fridas mistede bog?
Herind.
-Det er Fridas værelse. -Kom nu!
-Herind! -Vent. Det er mit hus.
Det er nu mit hus.
Så jeg må bede dig gå.
Jellybean?
Jellybean. Det er dig!
-Jellybean? -Det er min hund, Jellybean.
Jeg har ikke set ham, siden han var hvalp.
Jeg fandt ham for længe siden som barn. Han var vildfaren.
Jeg gjorde, som nisser gør, og tog ham med hjem.
Han var hemmelig noget tid, men da mine forældre fandt ham,
tog de ham, og jeg så ham aldrig igen.
-Jeg forstod aldrig hvorfor. -De vidste nok, hvad han blev som voksen.
Tænk, at han blev så stor.
Men er han farlig? Han spiste mennesker, ikke?
-Jo. Tre ved sidste tælling. -Vent.
-Han spiste dem vel på en måde. -Hilda? Hilda!
-Er alt i orden? -Det er okay, mor. Det her er Jellybean.
-Det forklarer alt. -Gør det?
Han lærte at bruge nissestederne som hvalp,
så han har brugt dem til at gemme sig i byen.
Når han er i en nisserede, er han så stor, at han tager alt med sig.
Og så smadrer han det rum, han dukker op i.
Det sker så hurtigt, at han er væk, før man opdager noget.
Derfor bliver I alle smidt ud. Han har givet jer skylden.
Er det det, der er sket for mig? Ville jeg så ikke have set ham?
Utroligt, at du kan se noget med den frisure.
Hvad er det?
-Mændene, som leder efter Hunden. -Få dem væk.
-Hilda, vi bør måske... -Mor, nej!
Jeg ved, hvad du tænker, men han er et farligt dyr.
-Han er en hvalp. Ligesom Kvist. -Hilda...
Jeg har ikke mærket, men jeg er stadig en dyreven.
Han har ikke gjort nogen fortræd, så jeg passer på ham.
-Han er i panik. -Hvor langt er der til bymuren?
Hvis jeg får ham ud, lader de ham måske gå.
Følg mig.
-Jellybean! -Sikkerhedsseler, alle sammen.
Jellybean!
Hurtigere!
-Jeg kan se byporten. Vi er der næsten. -Hvad hvis han indhenter os?
Jeg kan intet se!
Bremserne virker ikke!
-Tontu, tag min hånd. -Det, du tænker på, er for farligt.
-Tontu, vi kører galt! -Okay, okay.
En, to, ryk.
-Hvad skete der? -Det sted er stedet, vi aldrig tager til.
Undskyld, vi tog jer med. Det var nødvendigt.
Undskyld ikke. I reddede vores liv. Og vi kom også væk.
-Men hvor er de andre? -Vi blev adskilt.
De kan være tusinder af kilometer væk, hvis de da kom ud.
Her, jeg har noget til dig.
Jeg fandt mit sysæt, så jeg ville lige tilføje noget.
Undskyld, jeg pressede dig med mærkerne.
Jeg ved allerede, at du er den sødeste, modigste, mest uselviske pige nogensinde.
-Du skal intet bevise. -Tak, mor.
Jeres kakaomælk er klar. Ingen skumfiduser til dig.
Masser af skumfiduser til dig.
Denne rapport vil indlede en gylden æra i alfeudforskning.
Tænk bare på alt det glemte papirarbejde, der må faldet ind i Intetsteds.
-Det er nok David og Frida. -Jeg henter mere kakaomælk.
Jeg henter kager og Drage-spillet.
Er det en form for mærke?
Find venligst en grund til at få det af min arm inden næste spejdermøde.
-Tontu kunne måske, du ved, "låne" det. -Aldrig i livet.
Kvist kunne snuppe det med sit gevir.
Eller vi kan få lindormen til at give det lidt med flammen.
-Hvad er der sket? -Det var engang et hyggeligt, lille hus.
Pigen, der boede her, blev ven med en kæmpe.
-Hun lærte nok sin lektie. -Næppe.
Hun ville sandsynligvis gøre det igen.
Tekster af: Anna Rask