NETFLIX PRESENTERAR
DENNA BOK TILLÄGNAS GAYLORD GILPIN
BALLADEN OM BUSTER SCRUGGS OCH ANDRA BERÄTTELSER OM VILDA VÄSTERN
"Har du sett dem, så spelar du dem," sa den gamle mannen hånleende.
BALLADEN OM BUSTER SCRUGGS
Ingen hörde, men ryttarens sång färdades långt i den friska morgonluften.
Hela dagen ser jag ödemark
Utan smak av vatten
Kallt vatten
Gamm-Dan och jag med halsar så torra
Och själar som ber
Om vatten
Kallt, klart vatten
Dan, ser du där Så grönt trädet är
Där vattnet flödar fritt
Det väntar där på dig och mig
Natten är ljum Och jag är dum
Varje stjärna är en vattenpöl
Kallt vatten
När dagen gryr Jag kosan styr
Och fortsätter mot vatten
Kallt, rent vatten
Vatten, vatten, vatten...
Håll i gång, Dan
Lyssna inte, Dan Han är en djävul, ingen man
Han sprider brännhet sand Med vatten
Vatten
Dan, ser du där Så grönt trädet är
Där vattnet flödar fritt
Det väntar där på dig och mig
En sång lindrar alltid mitt sinne här ute i Västern.
Där avstånden är stora och landskapet enahanda.
Min behagliga baryton verkar också liva upp Gamm-Dan här,
och hålla honom vid gott mod under dagens mått av hovklapper.
Inte sant, Dan?
En del av er känner kanske till mig.
Buster Scruggs, vissa känner mig som sångfågeln från San Saba.
Jag har andra tillmälen, smeknamn, benämningar och öknamn,
men det här anser jag inte att jag ens till hälften förtjänat.
Misantrop? Jag hatar inte min medmänniska.
Inte ens när han är tröttsam och grinig och försöker fuska i poker.
Jag tänker att det är ett mänskligt drag,
och den som i det finner anledning till ilska och förfäran
är en dåre som inte vet bättre.
Är det inte så, Dan?
Men hörni, om jag inte gruvligen misstar mig,
finns en liten cantina på andra sidan bergväggen där.
Och om lyckan står mig bi, finns det kunder där,
villiga att samlas i en cirkel runt en kortlek.
Jag önskar ett stänk whisky för att skölja strupen ren från resdamm
och hålla min sångröst i form.
Whisky är olagligt.
Här är det nyktert.
Vad dricker de?
Whisky.
De är banditer.
Låt er inte luras av min vita utstyrsel och mitt vänliga sätt.
Jag har också brutit mot människans lag,
och inte så få av den allsmäktiges.
Du är ingen bandit.
Och vi dricker inte med skrävlare.
Sir, ni verkar inte vara bättre på att bedöma människor
än att vara en.
Efter en kort översyn,
skulle jag säga att ni behöver en rakning och ett muntrare humör.
Och slutligen, om ni inte misstycker att jag kritiserar era vänner,
ett bättre dryckessällskap.
Fungerar ert skjutjärn?
Det verkar så. Ja.
Det verkar som att den här tursamma skojaren är ohålad.
Slarvig skjutning av mig.
Seså, jag ordnar det, partner.
Jag lämnar nådastöten åt vargarna och gilaödlorna.
Adios, amigo.
Frenchman's Gulch.
Den här staden är ny för mig.
Vänta lite, pojk.
Husets regler.
LÄMNA VAPEN VID DÖRREN
Här är sexskjutaren.
Vill du ha dampistolerna också?
Allt. Husets regler.
Känns en smula naket,
men jag antar att med alla lika missgynnade,
är risken för missöden liten.
-Jag är ute. -Det här var lägligt.
Har herrarna något emot att jag tar hans plats?
Om du spelar hans hand.
-Jag föredrar att inte göra det. -Det är för sent.
Du har sett korten.
Har du sett dem, spelar du dem.
Jag har inte satsat.
Den andra mannen satsade.
Har du sett dem, spelar du dem.
Om jag inte gör det?
Du spelar korten, snobb-Dan.
Ingen kan tvinga en annan att delta i förströelser.
Särskilt inte en skojare med så dåligt humör som du.
Vad gäller namnet så heter min häst Dan.
-Jag är Buster. Buster Scruggs. -Buster Scruggs?
Räkan från Reata Pass?
Och obeväpnad.
Jag kommer allt från Reata Pass,
i San Saba County, vilket är varför
sångfågeln från San Saba är mitt föredragna öknamn.
Men för tillfället skulle jag uppskatta
om du lämnar ditt vapen i kärlet vid svängdörrarna,
eftersom döljandet av den till att börja med
var ett brott mot reglerna för denna inrättning
och en förseelse mot lokala normer.
Och om jag inte gör det?
Jag är inte oärlig av naturen,
men är man obeväpnad så måste ens taktik vara rentav arkimedeisk.
Spelarn Joe, den sure
Han ska aldrig spela mer
Hans tid med stöt och hold'em är nu slut
Det var omkring april månad
Han klev in här på saloon
Men han blev aldrig förtjust i någon ann
-Sure Joe -Sure Joe
Var han är fördömd nu ingen vet
-Ingen vet -Han var knäpp men jag var rubbad
Han drog kvickt men blev dock klubbad
Bordet krossade hans hjärta Sure Joe
Yee-haw, Sure Joe
-Sure Joe -Sure Joe
Ingen kommer sakna honom Sure Joe
Han såg snett på mänskligheten Fick en kula i planeten
Nu ser han inget mer Vår Sure Joe...
-Yee-haw! -Sure Joe
-Sure Joe
-Han hade kunnat vara Glade Joe -Joey!
Sure Joe!
Han var ruskig förr i tiden Men nu är han avliden...
Joe? Joe, sluta!
Å, Sure Joe Yee-haw!
-Sure Joe -Sure Joe...
Han är borta!
Var är resten av hans nuna Ingen vet
-Ingen vet -Han var aldrig särskilt ball
Och nu är hans resa all
Han har lämnat jordelivet Sure Joe
Yeehaw!
Du dödade min bror, din fege jävel!
Sköt ner honom när han knappt såg.
Jag låter det passera eftersom du är i sorg, men faktum är,
att Buster Scruggs aldrig skjuter någon i ryggen,
och den där oturlige filuren liknade mer ett självmord.
Är du Buster Scruggs?
Fjanten från västra Texas?
Jag antar att du menar mesen från västra Texas
med tanke på just den fågelns honungslena kvitter.
Kalla dig vilket namn du vill.
Jag vill möta dig utomhus.
Beväpnad!
Saker har en förmåga att eskalera här i Västern,
med en sak som leder till en annan, men...
...jag borde kunna göra pinan kort med den här krångliga skojaren.
Scruggs!
Jag utmanar dig!
Vänta lite, partner. Jag ska spänna fast verktygsbältet.
-Är du klar? -Klar!
-Är du färdig? -Färdig!
-Behöver du nedräkning? -Nej, sir!
Svårt att skjuta med de andra fingrarna, men...
...det är dumt att chansa.
När den här tjommen skapades, glömde de nog stoppknappen.
Fem fingrar, en kula i varje.
Jag har inte mer än en kula kvar.
Hoppas jag inte missar.
Låt mig se.
Hjärtat är till vänster, men i spegeln är det till höger.
Vi tittar förstås åt samma håll, och puffran är upp och ner, så...
...det är nog bäst att inte göra sig till.
Dags att reflektera.
Det får mig att tänka på en sång.
Buster Scruggs.
Densamme. Du gör ett förtjusande ljud, partner.
Det är stora ord ur munnen på sångfågeln från San Saba.
Dödens Sändebud.
Jag har jagat dig eftersom de säger att det är dig man ska slå
i sång och skjutande.
Ytterligare en ungtupp med något att bevisa.
Jag får nog ge mig in i dödgrävarbranschen.
Sluta upp med handarbetet så att nån annan kan göra vinst.
Å andra sidan, vill jag ha en svart kostym?
-Behöver du nedräkning? -Nej, sir.
Det var inte bra.
Jag borde ha räknat med det.
Man kan inte vara bäst för evigt.
Låt mig nu förklara
Det finns en bättre skytt
Han styr kosan dit bort
När en ny dag grytt
Låt mig nu berätta
Tiden kommer snart
Då en cowboy sjungit Sista sången klart
Yippee-ki-yi-yay När korna är fösta
Yippee-ki-yi-yay Och elden brunnit ut
Yippee-ki-yi-yay Då ska han bli frälst
När en cowboy byter sporrarna mot vingar
När de lindar kroppen I linnesjok
När de tar min puffra Drar av skon från min fot
Sadlar av min ponny
Hon vill ströva fritt då
Jag är halvvägs till himlen
På egna ben får jag gå
Yippee-ki-yi-yay När korna är fösta
Yippee-ki-yi-yay Och elden brunnit ut
Yippee-ki-yi-yay Då ska han bli frälst
När en cowboy byter sporrarna mot vingar
Yippee-ki-yi-yay
På väg mot heder
Slut på tingeltangel
Vapnen läggs neder
Det måste finnas ett ställe där uppe där folk inte är falska,
och poker spelas rent.
Om inte, vad handlade alla sångerna om?
Vi ses där.
Då kan vi sjunga tillsammans
och skaka våra huvuden åt all nedrighet i förutheten.
Det finns en annan grabb där ute nu,
som lär sig sjunga, skjuta och vill bli en legend.
Kanske möter han The Kid, det blir en annan historia,
annorlunda, men lika.
"Plåtskott!" skrek den gamle mannen.
NÄRA ALGODONES Cowboyen såg på banken.
Han visste inte att det varit tvist om dess placering och namn.
TUCUMCARI FEDERAL KREDITBANK OCH NOTARIUS PUBLICUS
Flådigt ställe.
Det är för insättarnas trevnad.
Vilka kan det vara?
Vi har kunder från Val Verde, Chloride och Tucumcari förstås.
Hela trecountyområdet.
Vi hade rusning en gång, folk skulle ta ut allt. Inte vackert.
Jag fick hoppa upp på disken med mitt hagelgevär och prata vett i folk.
Sånt är bankväsendet.
Galen bransch.
Blivit rånad nångång?
Visst har jag det. Två försök, bör jag säga.
En typ sköt jag ihjäl. Bingo!
Den andra sparade jag till sheriffen. Hans ben var trasiga,
jag låste in honom i valvet.
Sheriffen kommer en gång i månaden,
och var här veckan innan, så jag fick inkvartera lymmeln, för vad?
Tre veckor av grötomslag med löv och urin.
Han är i Yuma nu, stenbrytare. Haltar fortfarande, säger de.
Namnet var Civilly... Chevilly,
om jag inte missminner mig sa han att farsan var...
...från Frankrike.
Alla pengarna.
Okej, du fick mig. Du fick mig rätt och riktigt.
De stora valörerna måste jag...
...böja mig för.
Du, kom hit.
Timmy, masa dig hit.
Hallå!
Plåtskott!
Har du något att säga?
Har du något att säga innan domen verkställs?
Dom?
Vad är min dom?
Grabben, vi hade just rättegång här om ett försök till bankrån.
Du var galen, febrig större delen av tiden,
men det var en rättvis rättgång som det är i New Mexico.
Dina jämlikar dömde dig.
Jag utdömde dödsstraff, och så hittade vi det här trädet.
Nu kan du föra din talan
innan domen verkställs.
Den plåtklädda jäveln på banken slogs knappast rättvist, enligt mig.
Okej.
Är det allt?
Jag tror det.
-Kan jag få din häst? -Nej, jag.
Vill du ge din häst till nån av pojkarna?
Så slipper de slåss om den sen.
Jag vill inte att nån av dem får den.
Själviske fanskap.
Lugn.
Å, jäklar. Lugn.
Stå stilla.
Lugn.
Hallå!
Här borta!
Comanche?
-Ja. -Japp.
Var stilla.
Jag uppskattar hjälpen med korna.
Kompanjonerna jag anlitade för att ta dem till Abilene,
började klaga på lönen så fort det blev hett,
och stack till slut. Nu är jag här alldeles själv.
Det är vad jag kallar medgångsvänner.
De pojkarna förstod inte ett skvatt om medhjälperi.
Du kan kanske vara min ständige medhjälpare
om fösningen går bra.
Ja, du verkar trovärdig. Det är därför jag frågar.
För en medhjälpare ska vara pålitlig. Det ligger i medhjälparens natur.
Som den här kofösaren jag kände... Trodde att jag kände...
Jäklar!
Inga hattar inför domare Hobby.
-Vad gjorde skithögen? -Jag...
Tig! Skithögen är en boskapstjuv.
-Påstådd. -Ja, herr domare.
-Jag har aldrig... -Tig!
Han föste stulna kor.
Gott nog. Häng honom.
Första gången?
Där är en vacker tös.
...countyts förvaltare ville inte förorena kyrkogården med onda män.
"Barmhärtigheten kan ej tvingas fram,
hon faller liksom himlens milda regn."
FÖDKROKEN Vagnen skramlade genom bergen
på vilka vintern snart släppt sitt hårda grepp.
Asp och tall kantade vägen, som likgiltiga betraktare.
THALIAS VAGN - MAGISKA MUNTRA MYSTISKA SHOWER VARJE KVÄLL
ENDAST EN KVÄLL! PROFESSOR HARRISON "DEN VINGLÖSA TRASTEN"
HYLLAD DRAMATIKER, TALARE OCH POPULÄR UNDERHÅLLARE
Jag mötte en dag en resande
Fån ett urtida land
Som sade: "Tvenne väldiga och bållösa ben av sten
I öknen står
Och nära dem i dess sand, halvt sjunket det spruckna ansiktet ligger
Vars uppsyn och rynkiga läppar
Och hånfulla min av kallt kommand
Säga att dess skulptör väl läste detta patos
Vilket överlever än i dag, präglat uppå dessa livlösa ting
Handen som dem hånade
Och hjärtat som allt gav oss
Och uppå piedestalen dessa ord framträda:
"Mitt namn
Är Ozymandias
Kung av Kungar
Se på mina verk ni mäktiga, och förtvivla!
Intet dessa förutom kvarleva
Runt om fördärvelsen av denna kolossala ruin
Gränslös och bar
Denna ensliga och jämna sand sträcker sig
Långt i fjärran."
Och Herren sa till Kain: "Var är din bror Abel?"
När för ett råd av ljuva, tysta drömmar
Jag kallar minnet fram...
Min lott begråter i min ensamhet
Men himlen för min smärtas skri...
...är sluten...
För åttiosju år sedan...
...att folkstyrelsen av folket...
...för folket...
...icke skall försvinna
...från jorden.
Nu är vårt lustspel slut.
Aktörerna, som jag sagt dig
Voro andar alla och löstes upp i luft, tunn luft, med ens.
Välsigne er, sir.
Och liksom detta bländverk utan kropp...
Hittade honom på Londons gator.
-Armlös, benlös. -Skyhöga torn...
Moderlös och utblottad.
...själva detta jordklot
-Med allt vad är däri, ska försvinna. -Gud välsigne er.
-Och liksom denna väsenlösa hägring. -Tack. En slant åt artisterna.
Ej lämna efter sig det minsta spår.
Framåt. Kom igen.
Upp, så ja.
ENDAST EN KVÄLL! PROFESSOR HARRISON "DEN VINGLÖSA TRASTEN"
När de voro ute på marken,
överföll Kain sin broder Abel och dräpte honom.
Och Herren sa till Kain: "Var är din bror Abel?"
Han svarade: ”Jag vet icke.
Skall jag taga vara på min broder?" Då sade Herren: "Vad har du gjort?"
När för ett råd av ljuva, tysta drömmar
Jag kallar minnet fram
Då suckar jag, att allt ifrån mig strömmar
Och tidens fart mig smärta gör på nytt
Då svämmar ögat upp, ovant att flöda
För mången vän, omsvept av dödens natt
För kärleks längese'n förgätna möda
För mången dyr, men svunnen bilderskatt
Att denna nation, under Guds beskydd, skall återfödas i frihet.
Och att folkstyrelsen av folket...
...för folket...
...icke skall försvinna från jorden.
Nu är vårt lustspel slut.
Aktörerna...
Jag mötte en dag en resande från ett urtida land...
Välsignande både den som ger och får...
Då suckar jag, att allt ifrån mig strömmar.
Jag mötte en dag en resande från ett urtida land...
Min missgärning är större än att jag kan bära den.
Präglat uppå dessa livlösa ting
För åttiosju år sedan, skapade våra fäder...
Jag mötte en dag en resande från ett urtida land.
För mången dyr...
Rastlös och rotlös... Det spruckna ansiktet...
Rotlös skall du vara!
Uppå det minnets våg så stolt jag gungar.
Att jag föraktar...
...alla jordens kungar.
De la ett rep runt hennes hals
Weela Weela Walya
De la ett rep runt hennes hals
Nere vid floden Saile
De drog i repet Och hon blev död
Weela Weela Walya
De drog i repet Och hon blev död
Nere vid floden Saile
Det var gammalt Men det var grannt ändå
Och färgerna var bra
Det bars vid 'Derry, Aughrim, Enniskillen och vid Boyne
Min far bar det när han var ung
På gamla goda dar
Och på den tolfte
Bär jag stolt det band min fader bar
Ja, det band min fader bar
Vi ska till stan!
Okej.
Så.
Vill du köpa kärlek till din vän?
Jag tror inte det.
Har han haft nån?
En gång.
När jag, av Gud...
...och människor förskjuten
Min lott begråter i min ensamhet
Men himlen för min smärtas skri är sluten
Och sämre än mig själv...
...jag icke vet.
Då önskar jag mig stundom bland de rike
Som hopp och skönhet,
gods och vänner fått
Vill bli i konst och frihet andras like
Minst nöjd med det, som gör mest glad min lott.
Men just i självföraktets tankar bunden
Jag minnes dig, och all min sorg förgår
Som lärkan, jublande i morgonstunden Ur jordens mull
Min sång i skyn jag slår...
Och att folkstyrelsen,
av folket...
...för folket...
...icke skall försvinna från jorden.
Nu är vårt lustspel slut.
Aktörerna, som jag har sagt dig voro andar alla
Och löstes upp i luft, tunn luft, med ens
Och liksom detta bländverk utan kropp
Så skola stolta slott, skyhöga torn...
En i taget, damer och herrar.
Ja. Tjugoett delat på tre.
Där har vi det! Där har vi svaret.
Där är lösningen. Har han rätt? Är han begåvad?
Han är självlärd, damer och herrar.
Han har ingen formell utbildning.
En i taget, damer och herrar.
Testa hönshjärnan.
Gallus Mathematicus, i egen hög fjäderdräkt.
Sju plus tre!
-Elva två gånger! -Ja, där borta.
Jag har 11 två gånger.
Kycklingen räknar, mina damer och herrar.
Se så hönsigt.
Det är 22!
-Vilken genialisk kyckling! -Ta bort sju från arton.
Arton, ta bort sju.
Elva!
Elva, mina damer och herrar!
Den Kalkylerande Kycklingen!
En Pickande Pythagoras!
Så färdades de framåt, vidare, mot draman
vars konturer suddades ut av mannens slummer,
och vagt anades av kycklingen.
I hela det vida landskapet såg han inget spår av människor
eller människors hantverk.
GULDDALEN Det var dalgångens gröna hjärta,
där väggarna vek av från sin rigida plan...
Kärt silver som blänker i ditt hår
Och pannan som är fårad Och rynkig av år
Jag kysser kära fingrar
De är slitna som vi
Gud välsigne
Och bevare dig, moder Machree
Kom, Lucky.
Och pannan som är fårad Och rynkig av år
Jag kysser kära fingrar
De är slitna som vi
Gud välsigne
Och bevare dig...
Kanske...
Två.
Inte en smula.
Vi går åt andra hållet.
Fyra.
Sju.
Tolv.
Fem. Det går neråt.
Tre. Två.
Tillbaka till noll.
Okej.
Det finns en ficka där borta. Hur långt vet vi inte.
Du är där borta.
Okej, herr Ficka.
Okej.
Jag kommer!
Jag kommer.
Vänta bara där, för jag kommer.
Var är du, herr Ficka?
Till vänster eller till höger, eller rakt fram?
Vi får se, inte sant?
Vi får se.
God natt, herr Ficka.
Stanna där, herr Ficka.
Jäklar.
Kanske bara ett.
Hur långt kan en fågel ens räkna?
Nästan nog för att behålla.
Du är där.
Hur djupt?
Vägs ände...
...och jag ska hitta dig.
Jag ska hitta dig.
Kanske inte idag, men jag ska hitta dig.
Du kan inte fly från mig nu, herr Ficka.
Jag hinner ikapp i morgon.
Jag är gammal...
...men du är äldre.
Jag är gammal...
...men du är äldre.
Ja, sir.
Värda att spara.
Hittar de värda.
Hej...
Var är din pappa?
Klumpar och stycken.
Moder Machree.
Hej, herr Ficka.
Hej, herr Ficka!
Din ynkliga skunk!
Hålla till på min stig.
Låta mig göra allt jobb.
Och skjuta mig i ryggen!
Din ynkliga skunk.
Du sköt mig i ryggen!
Det gick rakt igenom.
Träffade inget viktigt.
Han träffade inget viktigt.
Inget viktigt.
Du träffade bara tarmar!
Var inte orolig, herr Ficka.
Jag kommer tillbaka.
Jag överger dig inte.
Där är din andel, din ynkliga skunk.
Kom, Lucky.
Jag älskar det kära silvret
Som blänker i ditt hår
Och pannan som är fårad
Och rynkig av år
Jag kysser kära fingrar
De är slitna som vi
Gud välsigne och bevare dig
Moder Machree
Varje oro och sorg
I den tid som har flytt
Lystes upp av ett ljus...
Blott hovavtrycken blev kvar på ängen
och bergssluttningen, som spår av den bullriga stig
som brutit tystnaden där och passerat vidare.
Mr Arthur visste inte vad han skulle säga till Billy Knapp.
TÖSEN SOM BLEV SKRÄMD
Middagsbordet var livligt.
Jag hörde genom väggen.
Han utstötte ljud, märkliga ljud,
som han kallade hosta.
Skrämmande. Jag har aldrig hört sådan hosta.
Och hans hosta svarade inte på någon slags sirap eller elixir,
och det var en väldigt skramlig hosta.
Nej, jag sörjde inte att mr Kincaid åkte.
Det var ingen smittsam hosta.
Ingen här blev sjuk.
Det var en nervös hosta.
Jag skulle inte hyra ut åt en smittsam hostare.
Jag har aldrig hört talas om nervös hosta.
Jag har förstått att ni ska lämna oss.
Nervsystemet sprider sina trådar i hela kroppen.
Jag såg en bild i en bok.
Nervsystemet har inga trådar.
Jag utger mig inte för att vara läkare eller botanist,
men jag vet att nervsystemet sträcker sig genom kroppen
och jag antar att det är så det lär sig
de olika fysiska åkommor som det imiterar.
Mrs Flannery har rätt. Jag har sett bilden.
Jag menar bara att mr Kincaid inte var en smittsam hostare.
-Jag hyr inte ut åt såna. -Finns det mer kyckling och klimp?
Skålen nådde mig sist.
Ja, det finns mer. Vi snålar inte vid det här bordet.
Farmor Turner verkar vara färdig.
Är du färdig, farmor Turner?
Farmor Turner är färdig.
Ni lämnar oss i morgon, hoppar av kartan, så att säga.
Sannerligen. Min bror och jag reser mot Oregon på morgonen.
Oregon? Har ni bekanta där, eller är ni...
Ta från hennes fat, mrs Halliday. Farmor Turner är färdig.
Nej, inte direkt.
Min bror har.
Berätta, Alice. Var inte blyg.
Hon har spännande nyheter.
Jag...
Jag ska gifta mig, eller i alla fall kanske,
med Gilberts kompanjon.
Han har det gott ställt.
Ni är inte säker på om ni ska gifta er?
Har herrn inte anhållit om er hand?
Han... Nåja, han...
Han kommer att fria när de träffas. Jag är säker på att Alice håller måttet.
Det är ett gott parti.
Vi ska göra affärer ihop,
och han är redo för giftermål när ett passande parti dyker upp.
Alice kan vara väldigt sällskaplig och attraktiv när hon vill.
Hon vill inte alltid.
Jag tycker att hon är charmen personifierad,
och vi kommer att sakna er så mycket, miss Longabaugh.
Ni och mr Longabaugh,
och mr Longabaughs hund förstås,
lilla President Pierce. Välsigne honom.
Var är han nu?
Gilbert?
Ja, syster?
Två personer har frågat om President Pierce.
Frågat?
Snarare... klagat.
På vad?
Skällandet.
Varför till dig?
Jag tror de antog att han var min.
Vad ska jag säga? President Pierce är en nervös varelse
som blir uppjagad av djur större än han själv.
Nästan alla djur är större än President Pierce.
Än sen då?
Folk...
...undrar om han ska skälla hela vägen till Willamette Valley.
Och om han gör det?
Man har egendomsrätt. Hunden är min egendom.
Min egendom skäller. Så är det med det.
Vad sa du till dem?
Ja...
...inte det.
Jag kan föreställa mig vad du sa.
Alice, ibland måste man säga ifrån.
Ma'am.
Miss?
Beklagar.
Ni åker tillbaka.
Åker ni tillbaka nu, eller?
Vi förlorade honom.
Jag är... så ledsen.
-Jag hämtar en spade. -Igår morse...
...mådde han bra.
-Det går fort med kolera. -Är hon en återvändare?
Ska ni resa tillbaka, miss?
Eller åka vidare?
Återvända eller stanna i följet?
Åka tillbaka...
Vart då?
Jag har ingen.
Nåja...
Jag hämtar en spade.
Vill ni märka ut platsen?
Då åker vi.
Det är bättre att inte skylta för indianerna.
De besvärar oss inte alls.
För mycket besvär att anfalla ett vagnsfölje.
Men de kommer att rota.
Ni har en lejd pojke, inte sant, miss Longabaugh?
Ja. Matt.
Han tar hand om er grupp.
Det har han gjort.
Gilbert gjorde väldigt lite.
Kalla på mig eller mr Arthur om ni...
-Miss? -Snälla, stå inte upp.
Får jag be om råd, mr Knapp?
Självfallet, miss.
Vill ni äta kvällsvard eller dricka kaffe med oss?
Nej, tack.
Min lejda pojke, Matt,
han sa att min bror lovat honom hälften av lönen
när vi når Fort Laramie.
-Hur mycket sa han att det var? -Två hundra dollar.
Två hundra dollar är hälften?
Ja.
Och resten när vi når Willamette Valley.
-Högt pris. -Det är en överdådig lön.
Är det?
-Det är ett högt pris. -Tror du att pojken ljuger?
Nu när er bror inte längre...
Jag vet inte.
Gilbert var ingen bra affärsman.
Han hade en affär i Iowa City som slutade illa,
och innan dess en annan som...
Han var misslyckad.
Det är ett högt pris.
Det finns ett annat problem.
Jag hittar inga pengar i vagnen.
Jag tror att Gilbert hade dem i sin väst.
Då har han dem ännu.
-En halv dags ritt. -Vart?
Hur hittar vi honom?
Jag tror inte det.
Jag föreslår att ni inte diskuterar med pojken innan Fort Laramie.
Och sedan?
Då...
...kanske jag kan prata med pojken.
Se om jag kan få honom att sluta ljuga.
Fyra hundra dollar. Jag vet inte.
Jag måste tänka på saken.
Miss? Får jag prata med er?
Självfallet, mr Knapp. Får jag bjuda på kvällsvard?
Tack. Jag har ätit.
Det här är genant, miss, men...
...folk har klagat till mig och mr Arthur om er lilla...
President Pierce?
-Det är er hund. -Han är inte min hund.
-Miss? -Han var...
...mr Longabaughs.
Jag vet att det är hemskt, oljudet. Jag vet inte råd.
Jag trodde det var er hund.
Det är måhända ett enkelt ärende.
Ska jag avliva honom åt er?
Nåja, kan vi inte bara skrämma bort honom?
Nej.
Vi är hans mat, och han följer oss så länge han kan.
Sedan kanske en varg leker med honom...
...innan den äter upp honom.
Snabbare är bättre.
Ja. Jag förstår.
Jag tar hand om det genast.
Jag måste tyvärr meddela er.
Jag talade med er pojke, Matt.
Han var orubblig.
Tack, mr Knapp. Ni är...
...vänlig som erbjuder er.
Så ja, lilla hund.
Jag satte ner President Pierce, och...
...han rörde sig just när jag sköt.
Han kilade snabbt iväg, miss.
Jag tror inte han blev träffad alls.
Herregud.
Jag borde ha utsett mr Arthur. Han är en skicklig skytt.
-Jag väntade mig inte... -Det var vänligt av er.
Jag tror inte ni kommer att se President Pierce mer.
Jag är ledsen att besvära er igen.
Ni är inte till besvär, miss Longabaugh.
Jag ber om ursäkt, mr Knapp.
Avbryta er kvällsvard.
Ni kan vara lugn, miss.
Det är min plikt att guida följet och lösa oväntade problem.
-Utvecklingen är inte gynnsam. -Inte?
Min pojke, Matt, har bett mig bekräfta hans arrangemang med min bror.
Han bad mig uttala att han ska få sina två betalningar i Fort Laramie.
Och i Oregon.
Han ger sig av om jag inte bekräftar.
Och ansluter sig till det första följet vi möter.
Och lämnar er.
Lämnar er i sticket med vagnen.
Ja.
-Ja... -Snälla, sitt ner, miss.
-Vi måste prata om det här. -Jag tycker inte om det.
Men jag kan inte säga att han gör fel som frågar.
Han arbetar mot betalning.
Ni är väldigt öppensinnad som ser den andra sidan.
Men vad ska jag göra, mr Knapp?
Ska jag bekänna att jag inte har pengar? Vad är rätt?
Miss Longabaugh...
Jag kan inte köra er, eller ta hand om er vagn i pojkens ställe.
-Mr Arthur... -Jag skulle aldrig be er.
Självfallet. Det är mina tankar, inte era.
Mr Arthur och jag måste rida en före och en efter följet.
Vi turas om, leder och följer, men...
Kan ni lita på mig för en dag?
Ja, förvisso. Men hur?
Säg till pojken att ni bekräftar avtalet.
Jag vill tänka över det en dag.
Jag har en idé som ni kanske anser vara galen, men...
-Jag tror inte att den är det. -Den är nog inte galen.
Vi får se.
Ge mig en dag. Jag ska prata med mr Arthur.
Så pratar vi i morgon.
Om ni tycker det är en dålig idé,
så har vi bara tagit en extra dag av pojkens arbete.
God eftermiddag, partner.
Vilket är värst, partner? Damm eller lera?
Båda, antar jag.
Jo...
Jag funderar på att fria till miss Longabaugh.
Okej.
Ja, och...
...om hon tackar ja, så...
...slår jag mig ner i Oregon.
Då är det här mitt sista följe.
Jag ska bruka jorden.
Vi får se hur hon tar det.
Jag antar att jag rider upp.
Om du inte vill byta.
Näpp.
God eftermiddag.
-Miss? -God kväll, mr Knapp.
Kan vi talas vid?
Er galna idé?
Ja.
Innan jag avslöjar den, får jag ställa en fråga?
-Absolut. -Vilka...
...möjligheter ser ni fram emot i Oregon?
Jag vet inte riktigt.
Gilbert känner... kände någon där.
En mr Vereen, som äger en fruktodling
eller kanske mer än en, och ett fraktföretag.
Han var vag angående sin anknytning till mr Vereen,
och om sin egen möjliga position.
Jag vill inte vanhedra min brors minne, men han kunde...
...överdriva möjligheterna,
och mr Vereens intresse för mig.
Jag befarar att det också var gissningar.
Jag förstår.
Så det är inga definitiva äktenskapsutsikter?
Inget avtal.
Nej.
Dåså...
Idén är denna,
med all respekt, miss Longabaugh.
Mitt förslag är att jag tar över er brors skuld till pojken, och...
...att jag ber om er hand.
Åh.
Högst respektfullt.
Åh.
Jag har överraskat er.
-Jag ber om ursäkt. -Nej!
Jag borde klargöra varför jag säger detta,
annars framstår jag som en skojare.
Jag fann mig själv tänkandes på vissa saker.
Jag har trampat stigar i 15 år.
De senaste 12 med mr Arthur. Mr Arthur är en bra man.
Bra man, men han börjar bli gammal.
Tar längre tid att räta ut sig på morgonen.
-Sover på marken, miss... -Ja.
Att inte ha familj, och sova på marken...
-Ja, det kan inte vara enkelt. -När jag ser på honom...
Jag har kommit till åldern då jag antingen slår mig till ro
och skaffar barn som kan ta hand om mig när jag är gammal,
eller inte.
Den tiden passerar.
Ja.
Så jag kom på mig själv med att tänka: "Jovars...
...om jag mötte en ungmö eller en ärbar änka...
...skulle jag kanske...
-Ja. -...erbjuda mig...
Ja, jag förstår.
Ja.
Känner ni till marklagen från 1872?
Nej.
En nybyggare i Oregon kan muta in 320 tunnland.
Ett gift par kan muta in 640.
Det finns en...
I Fort Laramie finns det en mr Bourgeois som kan helga äktenskap.
Ägnar ni er åt gudadyrkan?
Ja.
Jag är metodist.
Och ni, miss?
Jag är episkopal.
Vad är ert dopnamn, mr Knapp?
William.
Jag är Billy Knapp.
Jag är Alice Longabaugh.
Jag antar att det är min tur att tänka.
Självklart.
Vi...
Vi låter pojken fortsätta arbeta då?
Under hans antagande om betalning?
-Vad gör du, Israel? -Går baklänges.
Jag ska gå baklänges resten av vägen till Oregon.
-Gör inte det. -Varför inte?
Jag sa, gör inte det.
Gör inte så!
Häråt!
Tack.
Säkrast att inte gå för långt från följet, miss.
Det är som havet här ute.
Lätt att gå vilse, miss.
Jag borde tillägga...
Alice, jag vill inte verka envis...
Om ni vill tacka nej till mitt frieri, så kan problemet lösas på andra sätt.
Vi kanske hittar en pojke från en annan vagn som kan köra,
mot oxar som betalning.
Vi ska få er till Oregon i ett stycke.
Jag vill inte framställa mig som det enda alternativet.
Men jag är böjd att acceptera.
Okej.
Och jag ser er inte som envis.
-Okej. -Min kära bror var väldigt envis.
Men aldrig särskilt framgångsrik.
Det var frustrerande för honom.
-Jag beklagar att ni förlorade honom. -Ja.
Men han är med sin skapare.
-Hans väg är enkel nu. -Ja, han hade en svår väg.
Jag måste säga att det var svårt att vara med honom.
Jag var nervös i hans närhet.
Inte rädd. Han skulle inte göra en fluga förnär.
Jag var bara...
...inte avslappnad.
Jag var till exempel väldigt nervös för att tala med mr Vereen.
Men ni...
...är så enkel att tala med.
Kanske finner vi trevnad tillsammans.
Jag hoppas också på det.
Ja, William.
Kom igen, pojkar. Knuffa hårdare!
Det...
Det verkar som att miss Longabaugh...
...vill acceptera mitt frieri.
Du klarar dig fint själv.
Ingen tvekan om det.
Med din skicklighet är man alltid efterfrågad.
Var i helsike är bojan?
Strunt samma. Här är den.
Den mannen är ett under.
Han läser prärien som en bok.
Att se honom leta spår,
då tänker man att Herren gav oss alla fem sinnen
och gav mr Arthur ett extra.
Men... han är gammal.
Jag vet inte hur det går för honom.
Jag kan inte låta bli att känna skuld.
Ditt främsta ansvar är ditt hushåll.
-Ja, men... -Förlåt.
Jag borde inte avfärda det med simpla visdomsord.
-Ja. -Gilbert hade ett talesätt för alla lägen.
Ett redigt visdomsord.
Han var väldigt redig.
Var han mjäkig?
Hur... Å!
Ja, han beundrade president Pierce.
Han hade bestämda politiska åsikter.
Alla hans åsikter var bestämda.
Han bannade mig för att jag var velig.
Jag hade aldrig hans visshet.
Jag antar att det är en brist.
Jag tycker inte alls att det är en brist.
Å, nej.
Ovisshet...
Det är passande för den här världen.
Bara gällande nästa är vi förunnade visshet.
Ja.
Jag tror att visshet angående det vi kan se och röra,
sällan, om någonsin, är berättigad.
Genom tiderna, från vårt avlägsna förflutna,
vilka vissheter består?
Och ändå skyndar vi att forma nya.
Önskar dess trygghet.
Visshet...
...är den enkla vägen.
Precis som du sa.
"Den port är trång...
...och den väg är smal."
I sanning.
Spår, mr Arthur?
Hästar.
Fortsätt.
Jag ska prata med mr Knapp.
Hallå!
Var är kvinnan?
Va?
Miss Longabaugh. Var är hon?
-Hon gick dit bort. -Dit bort? Varför då?
Jag vet inte. Hörde jycken skälla. President Pierce.
-Vad är de, mr Arthur? -Präriehundar, ma'am.
-Är de inte söta? Jag tror... -Ma'am, vi borde...
...President Pierce försöker lista ut vad de är för något,
om de är ekorrar som han borde jaga,
-eller andra hundar. -Sitt av.
-Mr Arthur? -Sitt av nu, miss.
-Sitt av! -Mr Arthur!
Sitt ner nedanför höjden där.
Men är inte...
Gör som jag säger.
-Ska vi inte tillbaka? -Inte nu.
Det är bråk på gång.
Han svarar inte på mitt fredstecken.
Och vi kan inte fly genom hundstaden.
Det är bara en vilde.
Fortsätt titta.
De är på krigsstigen och vi ser nog ut som enkla måltavlor.
De kommer att storma oss.
Hundhålen är lika illa för dem som för oss,
och de vet inte hur man slåss.
Kommer de framifrån och bakifrån så kan jag hantera det,
men de stormar i trupp, som jäkla dårar.
Ursäkta, miss. Håll er nere här.
Ta den här.
-Nej. -Ta den. Ta den nu.
Det är två kulor i den. Inte för att skjuta indianer.
Om jag ser att det är kört, så skjuter jag er och sedan mig själv.
Men om ni ser att jag är bortom hopp så måste ni göra det själv.
Sätt den där, då kan ni inte missa.
-Nej! -Det här är allvar, miss Longabaugh.
Om de fångar er, blir det inte bra.
När de har klätt av er och fått sin vilja igenom,
sträcker de ut er med en råhud
och kör en påle genom kroppen, ner i marken,
och sedan gör de en del annat, och så kan vi inte ha det.
Vi är inte besegrade än.
Men om vi blir det...
...vet ni vad ni ska göra.
Det där ska skrämma oss. Men det stör oss inte, eller hur, miss?
Nej, mr Arthur.
Indianen där i mitten... han är överkuckut.
Om jag skjuter honom så är det ett dåligt omen
och då tappar de nog krigsandan och slutar bråka.
Hur som helst så blir det en ordentlig strid.
Hundhål!
Nu har de förstått marken.
Den här gången kommer de med ett syfte.
Är ni oskadd, miss?
Ja, mr Arthur.
De fortsätter inte hela dagen.
Nu ska det avgöras.
Kom igen.
-Mr Arthur? -Vänta, miss.
Jösses.
Stackars lilla flicka.
Hon hade inte behövt göra det!
Jösses.
En ryttare bröt sig loss och kom närmare.
Hans ritt visade ingen oro.
Mr Arthur visste inte vad han skulle säga till Billy Knapp.
Oavsett om han hörde eller inte, saktade kusken inte farten.
KVARLEVOR
Det kändes som att han föll, han vaknade...
Molly frågade kärestan Med ett enkelt lantligt smil
Om de kan göra en resa
De for från Mona's Isle
De anlände till London stad
Snart var Molly borta, bland beundrande män
Och hon är borta än
Har någon här sett Molly?
M, O, L, L, Y
Har någon här sett Molly?
Hitta henne om du kan
Hon är inte särskilt spinkig
Hennes figur är vida känd
Har någon här sett Molly?
Molly från Isle of Man
Ursäkta.
Jag ville inte väcka er, sir.
Ni väckte mig inte.
För jag sov inte.
Ni sov inte. Jag förstår.
Jag ber om ursäkt ifall jag störde någon annan.
-Hur långt kvar, tror ni? -Inte så långt. Inte långt alls.
Vi är i god tid.
Ni har inte varit i Fort Morgan förut, antar jag?
Jag? Nej.
-Ni? -Ja, många gånger.
Fraktat last.
Är han er?
Lika mycket som någon annans.
-Inte sant, Clarence? -Lika mycket som någon annans.
-En närstående? -Till någon, kanske.
Ni kände inte honom?
Vi kände honom bara på slutet.
Nej, jag har inte varit till Fort Morgan.
Jag vet inte mycket om städer.
Jag är en pälsjägare som bott ensam de sista åren,
men jag tog mig ner till stan ibland med mina pälsar,
för att sälja dem och prata, öva på att prata.
Man måste öva på att prata,
-även om man bor i vildmarken. -Sant, övning.
I stan pratade jag med de som ville.
Oftast i saloonen, tills de bad mig ta mitt pick och pack nån annanstans.
Hur är det vettigt? Det fanns bara en saloon.
Ägaren kallade mig tröttsam.
Tröttsam! Jag.
Om nyheter från den stora världen är tröttsamma,
skulle jag komma ner från bergen
utan att ha pratat på månader, med mycket att berätta.
Mycket att berätta efter att ha lagrat allt.
Men under många år bodde jag inte ensam i vildmarken.
Jag hade sällskap,
en bastant Hunkpapa Sioux-kvinna. Vi hade ett slags kamratskap.
Men det är en dam här.
Ett liv tillsammans, märkt av årstidernas gång
och villebrådens förflyttningar.
Hon var inte intresserad av det senare.
Hennes plikt var hushållet. Jag spårade och fångade,
hon stannade hemma vid elden.
Vi pratade inte.
Hon kunde inte engelska, och jag kan inte stammarnas språk.
Eller, jag säger att vi inte pratade,
men ibland gjorde vi det, länge,
på våra egna språk, utan att kunna förstå varandra,
men ljudet av människans röst skänker trevnad
när man bor uppe i skogen,
och annars bara skulle höra vindens mummel,
och snön som faller från en nedtyngd gren.
Jag sa "utan att förstå varandra", men det var inte riktigt så.
Jag kunde ofta utläsa av hennes ton,
och vissa ansiktsuttryck,
den känslomässiga meningen i det hon sa.
Hon blev ofta arg på mig.
Jag förstod sällan varför.
Sedan gick hon vidare.
Älskade ni henne?
Det vet jag inte.
Jag visste inte ens vad hon hette, men jag kan säga en sak.
Tonfallets beskaffenhet och känslospelet i hennes ansikte,
hjälpte mig dra slutsatsen att...
...folk är som illrar, eller en bäver.
Alla är ganska lika. En är som den andra.
Jag tvivlar inte på att det är så även om man reser till Siam.
Människor är inte lika.
Det finns två sorter, vitt skilda.
Vilka skulle det vara?
-Lyckligt och olyckligt lottade? -Nej, starka och svaga.
Svåra att slå ner, eller slokande.
Det är inte de två sorterna. Ni känner till de två sorterna.
En sort. Finns inga två sorter.
Om ni inte menar jägare och stadsfolk.
Ärliga och syndare.
Var inte en idiot.
Idiot? Å, ja.
Jag vet, "tröttsam idiot".
Ni är inte den första med det klagomålet.
Jag ifrågasätter era vitsord, madam,
för att bedöma mänskligt värde. Folk är som illrar.
Folk är inte som illrar,
och jag talar inte utifrån egen kunskap, utan den Heliga Skrift.
Och jag säger, med största rätt,
att min make, dr Betjeman, var expert,
föreläsare vid Chautauqua om moralisk och andlig hygien,
-nu pensionerad. -Moralisk hygien...
Jag har förmånen av hans insikter.
Hans föreläsningar var makalöst välbesökta.
Han var, han är en expert på andlig förbättring.
Jakobs trappa?
Förbättring?
Men jag antar att ni inte har ägnat så mycket tid
åt förbättring av er själ.
Jag är ingen motståndare till förbättring,
men jag har fullt upp med mina fällor.
Er make är inte med er.
Vi har varit åtskilda en tid.
Han har varit österut.
Kvarhållen av sjukdom, men vi ska återförenas nu.
-Det blir en stor glädje. -Väntar han på er i Fort Morgan?
Ja. Jag har bott med min dotter och svärson de tre senaste åren.
Föräldrar ska inte belasta barnens hushåll. Det är fel, madam.
Jag var ingen börda.
-Jag var välkommen i min dotters hus. -Så sa hon förstås,
men ni kunde utan tvekan läsa i hennes ansiktsuttryck,
som den tröttsamme mannen påpekade, att er närvaro inte var önskad.
Alla har ett liv.
Ett liv som är bara vårt.
Ni vet inget om mig och mina angelägenheter.
Jag vet att vi alla måste leva våra egna liv.
Jag spelade kort en gång, med en man som hette Cipolski.
-Det är många år sedan... -En polack?
-Han var polonaise, oui. Och vi... -Jag kände en polack.
Vi spelade kort. Jag hade en dålig hand, jag la mig,
men Cipolski och fyra andra fortsatte.
Cipolski sa till mig: "René, jag är i trångmål.
Du måste spela, jag ska göra mes nécessités."
Mina behov.
Jag sa: "Min vän, nej. Jag kan inte satsa för dig."
"Visst kan du det. Vi känner varandra väl. Satsa som jag skulle ha gjort."
Jag säger, det är omöjligt?
Hur en man satsar avgörs av vem han är,
av hans förhållningssätt till poker fram till satsningens ögonblick.
Jag kan inte satsa i ert ställe. Pourquois pas?
Jag känner er inte, inte till den graden.
Var och en måste spela sin egen hand.
"Nej, Cipolski." Jag säger: "Nej...
...vi må vara vänner, men vi känner inte varandra så."
Du känner honom. Folk är som illrar.
-Folk är inte som illrar! -Ni missförstår, mon vieux.
Vi kan känna varandra till en viss gräns, men inte helt, det är omöjligt!
Poker är ett hasardspel.
Ni har levt ett liv av osedlighet och utsvävningar,
och ni är helt säkert expert på sådant,
men inga slutsatser dragna från ett sådant liv,
kan tillämpas på ett rättfärdigt liv.
Liv är liv.
Korten lär en vad man behöver veta.
Ni, madam, pratar om ert liv med er make som väntar,
och ni rusar till honom, säker på att han älskar er som för tre år sedan.
Tre år.
Det fanns en gnista. Ni vet inte om den finns där nu.
Bland anständiga människor är förhållanden eviga.
Anständiga människor är sanna mot andra, mot sig själva.
-Livet är förändring. -Arrogante man.
Säga att dottern inte älskar mig,
-att min man inte gör det längre... -Om han nånsin gjort det.
Inget illa menat, madam.
Jag menar bara att vi aldrig vet, inte på djupet.
Och ordet "kärlek", det kan ha olika betydelser, inte sant?
-Vänta nu, mister. -Jag vet vad kärlek är!
Han var föreläsare, han var lärare.
Skulle ni säga att han var karismatisk?
Det var han. Det är han!
Kärlek skulle betyda något helt annat för en person som får åhörarnas kärlek,
än för en som bara kan truga fram kärlek genom underkastelse.
Jag trugade inte fram kärlek från dr Bentjeman.
Jag är ingen lurendrejare.
Min makes kärlek gavs frivilligt, och den består.
Hans kärlek var annorlunda än er, det är allt jag säger.
En beundrad person tar emot kärlek som en hyllning,
och ger sin egen kärlek som en ära,
för när den kommer från honom måste den ha högt värde.
Men ni, madam, ni tar inte emot gåvan i all sin prakt,
som någon som inte behöver den, ni greppar den som en tiggare!
-Det var opåkallat! -Hur vågar ni!
Självklart kan den beundrade mannen
ta emot andra kärlekar som sin plikt, från de som beundrar honom.
Varför inte, om beundraren är angenäm?
Det är en annan sorts kärlek, förstås, än den domestique.
-Men i Frankrike säger vi... -Ni...
-Ni bedrövlige... -Lugn och fin nu, damen!
-Ni depraverade... -Lugn. Han är bara en fransman!
Ni har gett henne ett anfall!
-Stoppa vagnen! -Kusken stannar inte.
Han måste stanna. Vi är passagerarna!
-Han stannar inte. -Vi måste stanna.
Kusk!
Kusk, säger jag!
Vi måste stanna.
Kusk! Merde.
Han stannar inte.
Han stannar aldrig. Regler.
Det blir bra, miss.
Snälla... gör inte så.
När jag gick
Nere vid sjön
När jag gick där en morgon nyligen
Vem såg jag Om inte min käre kamrat
Lindad i trasor
Hans öde är grymt
Jag klev djärvt fram
Och frågade honom snällt
Varför är du lindad i trasor så vita?
Min kropp är skadad
Och sorgesamt sjuk
Av en ung kvinna
Mitt eget hjärtas fröjd
Hade hon bara berättat
När hon smittade mig
Hade hon bara berättat då
Kunde jag fått salter Eller vita kvicksilverpiller
Men nu är jag slagen
I mina bästa år
Har sex vackra ungmör
Som bär kistan min
Sex vackra ungmör
Som lyfter min bår
Ge till dem alla
Rosor i fång
Så min lukt inte fastnar
När de går vidare
Förlåt. Jag ber om ursäkt.
Han sjunger den på varje resa. Det blir alltid så här.
Med tanke på branschen vi är i, borde jag inte vara så...
Vad är er bransch?
Nåväl...
Jag brukar säga att vi är liemän. -Skördare av själar.
Vi hjälper människor som har bedömts vara mogna.
-Ni är prisjägare. -Bokstavlige man!
Grymme man! Ja, förvisso. Prisjägare.
En gräslig titel. Som att ersättningen är meningen.
Får inte skomakaren betalt för sina skor?
-Det är ett ärligt kall. -Så han på taket var efterlyst.
Mr Thorpe var väldigt efterlyst, att döma av vad de betalar.
-Vad gjorde han? -Jag vet inte.
Spelar det någon roll? Som ni sa, madam.
Det finns två sorters människor.
I vår bransch är de antingen döda eller levande.
Så ni tar dem levande?
Det sa jag inte.
Jag tar dem inte heller levande.
Förstås en helt annan bransch, och jag arbetar ensam.
Ja, vi är en duo, tandem, ett lag.
Folk är så lättfångade när de är distraherade.
Jag distraherar med en historia,
en konversation, en sång, glöd.
Clarence pucklar på när jag har deras uppmärksamhet.
Han är skicklig, den här.
-Ni skulle se honom. -Nej, han är bra.
Jag kan puckla.
Mr Thorpe där uppe, ett typiskt fall.
Jag berättade historien om Midnattsbesökaren.
"Någon är där ute, det knackar."
"Nej, öppna inte, mor.
Vilken levande varelse är ute i en sådan storm?"
Ni känner till historien,
men folk får inte nog av såna, som små barn.
De kopplar berättelsen till sig själva,
och vi älskar att höra om oss själva,
så länge figurerna i berättelsen är vi, men inte vi.
Särskilt inte på slutet.
Midnattsbesökaren tar honom...
...aldrig mig.
Jag lever för evigt.
Jag måste säga...
Det är alltid intressant att betrakta dem när Clarence har gjort sitt,
att se dem hantera...
...övergången.
Passage?
Från här till där.
Till den andra sidan, se dem...
...försöka förstå det, när de går över dit.
Jag tycker om att se deras ögon när de försöker förstå.
Det gör jag.
-Försöker förstå vad? -Allt.
Gör de någonsin...
...det?
Hur kan jag veta?
Jag ser bara på.
Se där, Fort Morgan.
Jag antar att vi alla bor på hotellet?
Även mr Thorpe. Det är för sent för att lämna honom hos sheriffen.
Jag antar att mr Thorpe bor i ditt rum, Clarence.
-Vill inte ha honom i mitt. -Som du vill, chefen.
Eller så sätter vi honom i sällskapsrummet.
En morgonöverraskning för gästerna.
Ge honom en tidning och ett glas portvin.
Din klumpiga drummel!
Ursäkta, sir.
Inte till mig. Det är mr Thorpe, inte sant?
Ursäkta, mr Thorpe.
Skämt åsido...
...ditt rum, Clarence.
Som ni vill, sir. Som ni vill.
Ingen risk att han snarkar.
-Jag är inte orolig, chefen. -Det är du aldrig. En av dina fördelar.
Tack så mycket.
Sådärja.
-Varsågod. -Åh, après vous.
Damerna först.
Jag måste få hjälp ner.
Ska någon öppna dörren för en dam?
Dr Betjeman väntar.
Undertexter: Lisbeth Pekkari