NETFLIX ESITTÄÄ
THE BALLAD OF BUSTER SCRUGGS JA MUITA TARINOITA AMERIKAN RAJASEUDULTA
"Katsottu käsi pelataan", hymähti vanhus.
Yksinäisen ratsastajan laulu kaikui kauas kenenkään sitä kuulematta.
Koko päivän kuljen halki kuivan erämaan
Kertaakaan vettä maistamatta
Kylmää vettä
Vanha Dan ja minä Kurkut rutikuivina
Sielujen janotessa
Vettä
Raikasta vettä
Dan, näetkö sen Tuon puun vehreän
Missä vesi vapaana virtaa
Se meitä siellä odottaa
Yöt ovat viileitä Ja minä olen hölmö
Tähti jokainen Vesilammikko on
Kylmää vettä
Kera aamun Herään ja haukottelen
Ja jatkan matkaa kohti vettä
Raikasta vettä
Jatka matkaa, Dan
Älä häntä kuuntele, Dan Hän on paholainen ei ihminen
Hän polttavan hiekan kostuttaa Vedellä
Dan, näetkö sen Tuon puun vehreän
Missä vesi vapaana virtaa
Se meitä siellä odottaa
Laulaminen rauhoittaa aina mieltäni täällä Lännessä,
missä välimatkat ovat pitkiä ja maisema yksitoikkoista.
Lisäksi miellyttävä baritonini tuntuu innostavan vanhaa Dania -
ja pitävän sen hyvällä mielellä pitkien päivämatkojen aikana.
Eikö olekin näin, Dan?
Ehkä olette kuulleet minusta.
Buster Scruggs. Jotkut tuntevat minut San Saban laululintuna.
Minulla on muitakin lempi- ja lisänimiä, mutta tätä en ole ansainnut puoliksikaan.
HALUTAAN ELÄVÄNÄ TAI KUOLLEENA "IHMISVIHAAJA" BUSTER SCRUGGS
Vai ihmisvihaaja? En minä vihaa lähimmäisiäni.
En edes tylsiä ja äksyjä lähimmäisiä, jotka huijaavat pokerissa.
Sellaisia ihmiset ovat.
Se, joka pitää sitä syynä vihalle ja tyrmistykselle,
on vain hölmö, koska odottaa muuta.
Eikö ole näin, Dan?
Ellen muista täydellisen väärin,
noiden harjanteiden takana on pieni cantina.
Ja jos minulla on onnea,
sen asiakkaat ovat suostuvaisia kerääntymään korttipöydän ääreen.
Saisinko tilkan viskiä, jolla huuhtoa kurkustani matkan pölyt -
ja pitää lauluääneni soimassa.
Viski on laitonta.
Piirikunta on raitis.
Mitä he juovat?
Viskiä.
He ovat lainsuojattomia.
Älä anna valkoisten rytkyjeni ja miellyttävän käytökseni huijata.
Myös minä olen rikkonut ihmisen lakipykäliä -
Kaikkivaltiaan käskyistä puhumattakaan.
Et ole lainsuojaton.
Emmekä me juo tärkeilijöiden kanssa.
Et vaikuta olevan sen parempi ihmisluonteen tuntija -
kuin olet ihmiskunnan edustaja.
Ihan vain yhteenvetona parranajo ja iloisempi asenne tekisi terää.
Ja jos kavereidesi arvostelu ei haittaa, kaipaisit myös parempaa juomaseuraa.
Kannatko asetta?
Näköjään kannan.
Ilmeisesti tämän onnenpekan elintoiminnot ovat yhä käynnissä.
Ammuinpa huolimattomasti.
Minäpä autan, kaveri.
Sudet ja gilaliskot saavat hoitaa kuoliniskun puolestani.
Frenchman's Gulch. Tämä on täysin uusi kaupunki minulle.
Hetkinen, poika. Talon sääntö.
JÄTTÄKÄÄ ASEET OVELLE
Tässä kuudestilaukeava. Oletan, että haluat myös pikkupistoolit.
Kaikki, kuten sääntö määrää.
Vähän alaston olo.
Mutta kun sama sääntö koskee kaikkia, harmeja tuskin tulee.
-Jätän tähän. -Erinomainen ajoitus.
Voinko tulla hänen tilalleen?
Jos pelaat hänen kätensä.
-Mieluummin en. -Myöhäistä.
Olet katsonut kortit.
Katsottu käsi pelataan.
-Alkupanos on antamatta. -Edellinen hombre teki sen.
-Katsottu käsi pelataan. -Entä jos en suostu?
Pelaa käsi, keikari-Dan.
Kukaan ei voi pakottaa miestä osallistumaan vapaa-ajan huvituksiin.
Ei ainakaan kukaan noin huonotuulinen.
Ja mitä nimiin tulee, hevoseni on Dan.
-Minä olen Buster Scruggs. -Buster Scruggsko?
Reata Passin rääpälekö?
Ja aseeton.
Olen kotoisin Reata Passista, joka kuuluu San Saban piirikuntaan.
Siitä lisänimeni San Saban laululintu, joka on itselleni mieluisin.
Tällä hetkellä olisin tyytyväinen, jos veisit aseesi säilytykseen oven luo.
Sen piilottaminen vaatteiden alle -
on tämän liiketilan sääntöjen ja paikallisten normien vastaista.
Mitä jos en suostu?
En ole luonteeltani kavala,
mutta aseettomana taktiikan pitää olla suorastaan arkimedeelainen.
Uhkapeluri Äksy-Joe
Koskaan enää pelaa ei
Ohi ovat päivät studin ja hold'emin
Viime huhtikuun paikkeilla
Hän saluunaan tähän astui
Vaan ei kukaan häneen mieltynyt
Äksy-Joe
Missä mahtaa iäisyytensä pelata Sitä tiedä en
-Emme tiedä! -Hän oli hurja vaan olin hurjempi
Hän oli nopea vaan olin nopeampi
Kansi pöydän pumpun pysäytti Äksy-Joe
Kukaan häntä kaipaamaan jää ei Äksy-Joe
Ei tosiaan!
Muille kulmiaan hän kurtisti Vaan kulmat hältä vein
Enää kurtistele et lain Oi Äksy-Joe
Äksy-Joe
-Muutos pienoinen ja on yks Joe -Nyt Äksy-Joe
Ennen oli pahansuopainen Nyt lattialle levinnyt
-Joe, lopeta! -Ja entistäkin äksympi on Joe
Äksy-Joe...
Hän on poissa!
-Minne mahtoi naama lentää, tiedä en -Emme tiedä!
Hauska mies hän koskaan ollut ei Jo kiukku tiensä päähän vei
Kun taivaassa nyt pärstää hakee Äksy-Joe
Tapoit veljeni, senkin arkajalka!
Ammuit hänet, kun hän ei huomannut.
Annan armon käydä oikeudesta surun vuoksi, mutta tosiasia on,
ettei Buster Scruggs ammu ketään selkään.
Tuon säälittävän raakin kuolema oli ennemmin itsemurha.
Olet siis Buster Scruggs, alias Länsi-Texasin hölmö?
Tarkoitat kai Länsi-Texasin hömötiainen kyseisen linnun sulosointujen takia.
Kutsu itseäsi miksi haluat. Haluan nähdä sinut ulkona. Ase mukaan!
Täällä Lännessä asioilla on tapana paisua, kun yksi seikka johtaa toiseen,
mutta oletan tuon hunsvotin kellahtavan aika pian.
-Käsken sinun vastata teoistasi. -Odotahan nyt. Minun piti vyöttää itseni.
-Oletko valmis? -Olen.
-Oletko paikallasi? -Olen.
-Pitääkö laskea? -Ei.
Muilla sormilla on vaikea painaa liipaisinta,
mutta vara on varmuutta.
Näköjään halu luovuttaa unohtui, kun tätä kaveria luotiin.
Viisi sormea. Yksi luoti per sormi.
Minulla on siis yksi luoti jäljellä.
Toivottavasti en ammu ohi.
Katsotaanpa. Hänen sydämensä on vasemmalla ja peilikuvassa oikealla.
Olemme tietysti molemmat samoin päin, ja ase on ylösalaisin,
joten paras olla kikkailematta.
Tätä pitänee tutkailla.
Tästä tuleekin mieleeni laulu.
Buster Scruggs.
Juuri se. Soitat oikein kauniisti.
Tuo on iso kehu San Saban laululinnulta.
Tuhon airuelta.
Olen jahdannut sinua, koska sinua on kuulemma mahdoton voittaa -
laulamisessa tai aseenkäytössä.
Taas nuorukainen, joka haluaa todistaa jotain. Pitäisi ruveta hautausalalle.
Ei pitäisi käyttää taitojaan muiden liiketoiminnan edistämiseen.
Mutta haluanko pukeutua mustaan pukuun?
-Tarvitseeko laskea? -Ei tarvitse.
Huonompi juttu.
Olisi pitänyt arvata.
Kukaan ei ole ikuisesti paras.
Kuulehan, kuoma
Vetäjä nopein Lännen
Hän luokses saapuu
Koittaessa huomisen
Kuulehan, kuoma
Pian koittaa hetki
Kun cowboy-laulut Sulta laulettu on
Kun loppuu karjanajo
Ja hiipuu nuotio
Hän huutaen laulaa
Kun cowboyn saappaat siipiin vaihtuu
He kietoo mun ruumiin Liinaan pellavaiseen
Aseen vyöltäni riisuu Ja saappaat jalastain
Hevoseni satulaton
Jo preerialle kaipaa
Taivaaseen jo lennän
Hevosvoimin omin
Kun loppuu karjanajo
Ja hiipuu nuotio
Hän huutaen laulaa
Kun cowboyn saappaat siipiin vaihtuu
Matkalla autuuteen
Ei enää kilinää aseen
Sen lasken maahan
Edessä täytyy olla paikka, jossa muihin voi luottaa ja pokeria pelataan reilusti.
Mistä kaikki laulut muuten kertoisivat?
Nähdään siellä.
Siellä voimme laulaa yhdessä -
ja pudistella päätämme kaikelle entiselle ilkeydelle.
Jossain joku toinen haaveilee legendasta aseen käyttöä ja laulamista opetellen.
Ehkä nämä nuorukaiset vielä tapaavat, mutta se on eri tarina. Eri ja silti sama.
"Osuit pannuun", vanhus huusi.
LÄHELLÄ ALGODONESIA Cowboy katseli pankkia.
Ulkonäöstä ei voinut päätellä, että sen nimestä ja paikasta oli joskus kiistelty.
TUCUMCARIN ENSIMMÄINEN OMAISUUDENHALLINTAYHTIÖ & NOTAARI
Hieno paikka.
Se luo tallettajille turvallisuudentunteen.
Eli kenelle?
Meillä on asiakkaita Val Verdestä, Chloridesta ja tietysti Tucumcarista.
Koko kolmen piirikunnan alueelta. Meillä oli kerran kilpailijakin. Se meni rumaksi.
Minun piti hypätä haulikon kanssa tiskille rauhoittelemaan ihmisiä.
Sellaista pankkiala on.
Hullu ala.
Onko pankkia ryöstetty?
On toki. Tai siis kahdesti on yritetty.
Yhden kaverin ammuin. Nappiosuma.
Toisen jätin odottamaan seriffiä. Hän oli haavoittunut, ja lukitsin hänet holviin.
Seriffi käy täällä kerran kuussa, ja hän oli käynyt männä viikolla.
Ja mitä sain kolmen viikon majoituksesta? Lehti-virtsahauteiden vaihtoa.
Hän murskaa nyt kiviä Yumassa ja ontuu kuulemma vieläkin.
Kaverin nimi oli Chevilly, ellen ihan väärin muista. Hänen isänsä oli...
Hän oli Ranskasta.
Kaikki käteinen.
Pääsit yllättämään minut reilusti. Isoja seteleitä varten minun pitää -
kumartua.
Tule tänne.
Timmy, tänne.
Osuit pannuun!
Onko sinulla mitään sanottavaa?
Onko sinulla sanottavaa ennen tuomion täytäntöönpanoa?
Tuomionko?
Mikä tuomioni on?
Kävimme juuri kenttäoikeutta, koska yritit ryöstää pankin.
Olit sekava ja kuumeinen,
mutta oikeudenkäynti oli reilu, kuten New Mexicossa on tapana.
Vertaisesi totesivat sinut syylliseksi, ja määräsin kuolemantuomion.
Saat tilaisuuden puhua suusi puhtaaksi ennen tuomion täytäntöönpanoa.
Jos minulta kysytään, se pannuilla peitetty kaveri ei taistellut reilusti.
Siinäkö kaikki?
Taitaa olla.
-Saanko hevosesi? -Ei. Minä.
Haluatko antaa hevosesi jollekulle heistä? Näin siitä ei tarvitse tapella.
-En halua antaa sitä kenellekään heistä. -Itsekäs paskiainen.
Rauhassa.
Voi paska. Rauhassa.
Älä liiku.
Rauhassa.
Täällä!
-Comanchejako? -Niin.
Pysy paikallasi.
Kiitos avustasi. Kahden compañeron piti viedä ne kanssani Abileneen,
mutta he alkoivat valittaa palkasta heti sään lämmettyä.
He lähtivät, ja jäin yksin.
Varsinaisia hyvän sään ystäviä.
Ne pojat eivät ymmärtäneet mitään apurina olemisesta.
Ehkä voit alkaa vakituiseksi apurikseni, jos tämä onnistuu.
Vaikutat luotettavalta. Siksi ehdotan tätä.
Apurin pitää olla luotettava. Se kuuluu työnkuvaan.
Tämä yksi tuntemani cowboy... Luulin tuntevani hänet.
Piru vie.
Hattu päästä tuomari Hobbyn edessä.
Mitä tämä liero on tehnyt?
Suu tukkoon! Liero on karjavaras.
-Väitetty. -Aivan.
-En ikinä... -Hiljaa!
-Hän ajoi varastettua karjaa. -Se riittää. Hirteen vain.
Ensikertalainen?
Siinäpä nätti tyttö.
...piirikunta ei halunnut pahojen ihmisten ruumiita saastuttamaan hautausmaita.
"Pakoittaa ei voi laupeutta lainkaan.
Kuin vieno sade taivaast' alas maahan se tiukkuu."
LEIVÄNTUOJA
Vankkurit kolistelivat vasta talven otteesta päässeillä vuorilla.
THALIAN KANTOTUOLI - TAIKUUTTA, ILOA, MYSTIIKKAA - ESITYS JOKA ILTA
VAIN YHTENÄ ILTANA! PROFESSORI HARRISON "SIIVETÖN RASTAS"
SUOSITTU NÄYTTELIJÄ, PUHUJA JA VIIHDYTTÄJÄ
Tapasin matkamiehen -
antiikkisessa maassa.
Hän sanoi: "Kaksi valtavaa ja ruumiitonta jalkaa -
seisoo autiomaassa.
Niiden lähellä hiekassa ovat puoliksi hautautuneet kasvot.
Niiden kulmat, ryppyiset huulet -
ja kylmä virnistys -
paljastavat veistäjänsä tienneen nuo tunteet.
Näissä elottomissa asioissa on säilynyt leima, jonka ovat jättäneet -
niitä pilkanneet kädet -
ja niillä ravittu sydän.
Jalustaan on kaiverrettu nämä sanat:
'Nimeni -
on Ozymandias.
Kuninkaiden kuningas.
Katsokaa kätteni jälkeä ja vaipukaa epätoivoon.'
Muuta ei ole säilynyt.
Ympärillä tuon valtavan raunion,
rajattomana ja paljaana,
levittäytyy yksinäinen ja tasainen hiekka -
kauas asti."
Niin Herra sanoi Kainille: "Missä on veljesi Aabel?"
Kun menneisyyden muistot alan haastaa hiljaisten aatosteni neuvostoon...
Kun onnen hylkynä ja ihmisten,
osani kurjuutt' itken yksinäni ja turhaan huudan kuuroon taivaasen...
Neljäkymmentä ja seitsemän vuotta sitten...
...eikä se hallitus, joka koostuu kansasta ja on kansan muodostama -
kansalaisille,
koskaan häviä -
Maan päältä.
Huvimme lopuss' on nyt.
Näyttelijät olivat kaikki henkiä, sen kuulit.
Nyt ovat ne vaan ilmaa, ohutt' ilmaa.
Herran siunausta.
Ja niin kuin tämä tyhjä lumekuva...
Löysin hänet Lontoon kaduilta ilman käsiä ja jalkoja. Äidittömänä ja pennittömänä.
...tämä maankin pallo -
-eloineen kaikkinensa kerran raukee. -Siunausta.
-Ja jäljettömiin katoo... -Kolikko artistille.
...niin kuin tääkin oleeton harhahurmos.
Jatketaas nyt vain.
Ylöspäin. Juuri noin.
VAIN YHTENÄ ILTANA! PROFESSORI HARRISON "SIIVETÖN RASTAS"
Ja heidän kedolla ollessansa -
Kain karkasi veljensä Aabelin kimppuun ja tappoi hänet.
Niin Herra sanoi Kainille: "Missä on veljesi Aabel?"
Hän vastasi: "En tiedä;
olenko minä veljeni vartija?" Ja Hän sanoi:
"Mitä olet tehnyt?" Kun menneisyyden muistot alan haastaa -
hiljaisten aatosteni neuvostoon.
Kun näen kuink' aika kaiken multa raastaa,
niin taaskin vanhain tuskain vallass' oon.
Ja silloin silmä, joka vaivoin kastuu,
mont' itkee hautaan mennytt' ystävää.
Ja vanhat lemmenvaivat mieleen astuu,
ja moni kallis näky heräjää.
Tämä Jumalan silmien alle luotu kansakunta syntyy uuteen vapauteen.
Eikä se hallitus, joka koostuu kansasta ja on kansan muodostama -
kansalaisille,
koskaan häviä Maan päältä.
Huvimme lopuss' on nyt.
Näyttelijät olivat...
Tapasin matkamiehen antiikkisessa maassa.
Se siunaa antajan ja ottajan...
Niin taaskin vanhain tuskain vallass' oon.
Tapasin matkamiehen antiikkisessa maassa.
Syyllisyyteni on suurempi, kuin että sen kantaa voisin.
Näissä elottomissa asioissa on leima...
Neljäkymmentä ja seitsemän vuotta sitten...
Tapasin matkamiehen antiikkisessa maassa.
Ja vanhat lemmenvaivat... Kulkija...
...hautautuneet kasvot. ...ja pakolainen pitää sinun oleman.
Rikastun lempes muistoista ma niin,
sit' etten vaihtais valtain aarteisiin.
Hänen kaulaansa köysi kiedottiin
Weela Weela Walya
Hänen kaulaansa köysi kiedottiin
Rannalla Saile-joen
Kun köydestä sitten vedettiin Niin kuoli hän
Weela Weela Walya
Kun köydestä sitten vedettiin Niin kuoli hän
Rannalla Saile-joen
Se oli vanha Vaan yhä kaunis
Väritkin kirkkaat niin
Se oli nähnyt Derryn, Aughrimin Enniskillenin ja Boynen
Sitä isäni piti nuorena
Noina menneinä loiston aikoina
Aina 12. päivänä
Puen ylle isäni vyön
Aivan Isäni vyön
Nyt lähdetään kylille!
Noin.
Ostatko ystävällesikin rakkautta?
Enpä usko.
Onko hän saanut sitä?
Kerran.
Kun onnen hylkynä ja ihmisten,
osani kurjuutt' itken yksinäni -
ja turhaan huudan kuuroon taivaasen.
Ja inhostuen -
kiroon päiviäni.
Ma muiden toivomieltä halaisin,
mink' armautta,
minkä suloutta.
Tuon lahjat, tämän riennot tahtoisin -
nuristen oman onnen nuloutta.
Mut näin kun itseni ma kehnoks teen,
ma sua muistelen, ja leivon lailla,
jok' ylös maasta kiitää korkeuteen,
ma riemuvirttä laulan taivaan mailla.
...eikä se hallitus, joka koostuu kansasta -
ja on kansan muodostama -
kansalaisille,
koskaan häviä Maan päältä.
Huvimme lopuss' on nyt.
Näyttelijät olivat kaikki henkiä, sen kuulit.
Nyt ovat ne vaan ilmaa, ohutt' ilmaa.
Ja niin kuin tämä tyhjä lumekuva,
niin uljaat linnat, pilviin vievät tornit...
Yksi kerrallaan, hyvä herrasväki.
Aivan. 21 jaettuna kolmella.
Siinä tuli vastaus.
Siinä on vastaus. Onko se oikeassa? Onko se nokkela?
Se on itseoppinut.
Sillä ei ole muodollista koulutusta.
Yksi kerrallaan, hyvä herrasväki. Testatkaa kanan aivoja.
Gallus Mathematicus ilmielävänä.
Seitsemän plus kolme.
-Kaksi kertaa 11. -Sieltä. Joku huusi kaksi kertaa 11.
Kana laskee, hyvät naiset ja herrat.
Katsokaa, kuinka kana miettii.
Ja vastaus on 22!
-Mikä nero kanaksi! -18 miinus seitsemän.
Yksitoista, hyvä herrasväki.
Laskeva salvukukko. Nokkiva Pythagoras.
Niin he kulkivat kohti tarinoita, joiden ääriviivoja miehen torkkuminen vääristi -
ja jotka kana vain hämärästi käsitti.
Eikä hän nähnyt koko sillä aavalla alueella -
minkäänlaista jälkeä ihmisestä.
KULTAKANJONI
Se oli kanjonin vihreä sydän, jyrkkien seinien ympäröimä pieni soppi.
Hopeisena hohtavat hapsesi
On otsasi huolien Uurtama niin
Suukon painan sormillesi
Niissä työn tehdyn näen
Jumala sinua siunatkoon
Ja suojelkoon Äiti Machree
Tulehan, Onni.
On otsasi huolien Uurtama niin
Suukon painan sormillesi
Niissä työn tehdyn näen
Jumala sinua siunatkoon
Ja suojelkoon...
Ehkä.
Kaksi.
Ei mitään.
Vaihdetaan suuntaa.
Neljä.
Seitsemän.
Kaksitoista.
Viisi. Laskee taas.
Kolme.
Kaksi.
Ja taas nolla.
Tuolla on tasku. Miten kaukana, emme tiedä.
Olet siellä jossain.
Hyvä on, Herra Tasku.
Täältä tullaan.
Odottele sinä vain. Täältä tullaan.
Missä olet, Herra Tasku?
Oletko vasemmalla, oikealla vai suoraan keskellä?
Se meidän täytyy vain selvittää.
Se täytyy selvittää.
Hyvää yötä, Herra Tasku.
Odottele rauhassa, Herra Tasku.
Piru vie.
Ehkä vain yksi.
Kuinka pitkälle lintu edes osaa laskea?
Melkein säilyttämisen arvoista.
Olet siinä.
Mutta miten syvällä?
Loppujen lopuksi -
minä löydän sinut vielä.
Löydän sinut.
En ehkä tänään, mutta löydän sinut vielä.
Nyt et pääse karkuun, Herra Tasku.
Löydän sinut huomenna.
Olen vanha,
vaan sinä olet vanhempi.
Olen vanha,
vaan sinä olet vanhempi.
Säilytykseen.
Säilytettäviä alkaa löytyä.
Missäs sinun isäsi on?
Hippuja ja kimpaleita.
Äiti Machree.
Terve, Herra Tasku!
Senkin surkea skunkki!
Kärkyt valtauksellani.
Annat minun tehdä työt.
Ja sitten ammut minua selkään!
Senkin surkea skunkki.
Ammuit minua selkään.
Se meni siististi läpi.
Hän ei osunut mihinkään tärkeään.
Ei mihinkään tärkeään.
Osuit vain vatsaan!
Ei hätää, Herra Tasku.
Palaan vielä.
En jätä sinua.
Siinä on osuutesi, surkea skunkki.
Mennään, Onni.
Rakastan hopeisena
Hohtavia hapsiasi
Ja otsaasi Huolien uurtamaa niin
Suukon painan sormillesi
Niissä työn tehdyn näen
Jumala sinua siunatkoon Ja suojelkoon
Äiti Machree
Joka surun ja murheen
Noina menneinä aikoina
Hälvensi valo joka...
Vain kavionjäljet ja auki kaivettu rinne jäivät merkiksi rähinästä,
joka oli rikkonut paikan rauhan ja siirtynyt muualle.
Herra Arthur ei tiennyt, mitä sanoa Billy Knappille.
ÄRSYTETTY TYTTÖ - Rouva Hallidayn pensionaatin illalliset olivat vilkkaita.
Kuulin sen seinien läpi. Hän piti outoa ääntä, josta puhui yskänä.
Se oli pelottavaa. En ole koskaan kuullut moista.
Yskään eivät tehonneet mitkään siirapit tai eliksiirit, ja se oli hyvin repivää.
En jäänyt kaipaamaan herra Kincaidia.
Yskä ei ollut tarttuva. Kukaan täällä ei sairastunut.
Se johtui hermoista. En vuokraisi huonetta tarttuvaa tautia sairastavalle.
En ole kuullut hermojen aiheuttavan yskää, mutta te kuulemma olette lähdössä.
Hermojärjestelmän kärhiä on ympäri kehoa. Näin siitä kuvan kirjassa.
Hermojärjestelmällä ei ole kärhiä.
En väitä olevani lääkäri tai kasvitieteilijä,
mutta hermojärjestelmä ulottuu kehon joka paikkaan.
Oletan, että siten se oppii erilaiset fyysiset vaivat, joita sitten matkii.
Rouva Flannery on oikeassa. Olen nähnyt kuvan.
Yritän vain sanoa, ettei herra Kincaidin yskä tarttunut.
-En vuokraa moisille. -Onko kanaa ja mykyjä lisää?
-Kulho tuli minulle viimeisenä. -On kyllä. Tässä talossa ei kitsastella.
Turnerin mummi näyttää syöneen loppuun. Syötkö vielä, Turnerin mummi?
Ei hän syö enää.
Lähdette siis huomenna kartoittamattomille alueille.
Lähdemme veljeni kanssa aamulla Oregoniin.
Onko teillä siellä tuttuja vai...
Ottakaa Turnerin mummin lautaselta. Hän ei syö enää.
Ei oikeastaan.
Tai siis veljelläni on.
Kerro vain, Alice. Älä ujostele. Hänellä on jännittäviä uutisia.
Menen naimisiin. Tai saatan mennä. Gilbertin yhtiökumppanin kanssa.
Hänellä on asiat hyvin.
Ette ole siis varma, menettekö naimisiin.
Eikö kyseinen herra ole kosinut?
Hän... Tuota...
Hän kosii, kun he tapaavat. Alice läpäisee seulan varmasti. He sopivat hyvin yhteen.
Aloitamme liiketoiminnan yhdessä,
ja hän on kuulemma valmis avioliittoon sopivan puolison löytyessä.
Alice osaa halutessaan olla hyvin seurallinen ja viehättävä.
Hän ei vain aina halua.
Minusta hän on vallan hurmaava.
Meidän tulee teitä ikävä, neiti Longabaugh.
Teitä ja herra Longabaughia molempia. Sekä tietenkin herra Longabaughin koiraa,
ihanaa pikku Presidentti Pierceä.
Missä se muuten on?
Gilbert.
Niin, sisko?
Kaksi henkilöä on kysynyt Presidentti Piercestä.
Kysynyt?
Valittanut.
Minkä takia?
Haukkumisen.
Miksi sinulle?
He kai olettivat, että koira on minun.
Mitä voin sanoa?
Presidentti Pierce hermoilee ja jännittää itseään isompia eläimiä.
Melkein kaikki eläimet ovat sitä isompia.
Mitä sitten?
Ihmiset -
miettivät, haukkuuko se koko matkan Willamette Valleyyn.
Mitä jos haukkuukin?
Tiedän omaisuusoikeudet. Koira on omaisuuttani, ja se haukkuu. Se siitä.
Mitä sanoit heille?
Jotain muuta kuin tuon.
Voin vain kuvitella.
Joskus täytyy vain sanoa suoraan.
Otan osaa.
Palaatte takaisin.
Palaatteko nyt vai...
Menetimme hänet.
Otan osaa.
-Haen lapion. -Eilen aamulla -
kaikki oli hyvin.
-Kolera on nopea tappaja. -Palaako hän takaisin?
Palaatteko takaisin vai jatkatteko matkaa?
Palaatteko vai jatkatteko karavaanin mukana?
Palaanko takaisin...
Mihin?
Minulla ei ole ketään.
Minä haen lapion.
Haluatteko muistomerkin?
Annetaan sen olla.
Paras olla mainostamatta intiaaneille.
Eivät he meitä häiritse.
Karavaanin kimppuun käyminen on liian vaivalloista. Mutta he etsivät tavaraa.
Tehän olette palkannut apupojan.
Niin olen. Mattin.
Hän hoitaa vankkurinne.
Kuten tähän asti.
Gilbert teki hyvin vähän.
Ilmoittakaa minulle tai herra Arthurille, jos...
-Neiti? -Älkää nousko.
Voinko kysyä neuvoa?
Tottahan toki.
-Ottaisitteko illallista tai kahvia? -En, kiitos.
Apupoikani Matt -
kertoi veljeni luvanneen hänelle puolet palkasta Fort Laramiessa.
-Eli paljonko? -200 dollaria.
Sekö on puolet?
Niin.
Loput pitää maksaa Willamette Valleyssa.
-Kova palkka. -Se on ylenmääräinen.
Onko?
-On se kova palkka. -Puhuuko poika omiaan?
Nyt kun veljenne ei enää ole...
En tiedä.
Gilbert ei ollut hyvä liikemies.
Hänellä oli Iowa Cityssä yritys, joka meni nurin, ja ennen sitä...
Hän oli epäonnistuja.
Palkka on kova.
Se ei ole ainoa ongelma.
En löydä vankkureista rahaa.
Gilbert ehkä piti niitä liivinsä taskussa.
Eli ne ovat yhä hänellä.
-Matkaan menee puoli päivää. -Matkaan minne?
Miten löydämme hänet?
Enpä usko.
Älkää riidelkö pojan kanssa ennen Fort Laramieta.
Entä siellä?
Ehkä minä jututan häntä.
Yritän saada hänet paljastamaan totuuden.
400 dollaria. Enpä tiedä.
Tätä täytyy miettiä.
Voimmeko jutella?
-Tietenkin. Voinko tarjota illallista? -Kiitos, mutta söin jo.
Tämä on kiusallista,
mutta muut ovat valittaneet minulle ja herra Arthurille pienestä...
-Presidentti Pierce, vai? Koira on teidän. -Ei ole.
-Neiti? -Se oli -
herra Longabaughin. Meteli on kamala, mutta olen täysin neuvoton.
Luulin, että koira on teidän.
Ehkä asia onkin aivan mutkaton.
Voinko lopettaa sen?
Emmekö voisi vain säikäyttää sitä pois?
Emme. Se saa ruokansa meiltä, joten se seuraa meitä niin kauan kuin voi.
Ja susi saattaisi leikkiä sillä -
ennen kuin syö sen.
-Nopea kuolema on paras. -Ymmärrän.
Hoidan asian saman tien.
Valitan, että joudun kertomaan tämän.
Puhuin apupoikanne Mattin kanssa.
Hän pysyy kannassaan.
Kiitos, herra Knapp. Olette hyvin ystävällinen, kun vaivauduitte.
Mennäänpä sitten, pikku koira.
Istutin Presidentti Piercen alas,
ja se liikahti juuri kun ammuin.
Se pakeni.
En tainnut osua siihen lainkaan.
Hyvänen aika.
Olisi pitänyt antaa herra Arthurin tehdä se. Hän on mestariampuja.
-En olettanut... -Tämä oli ystävällistä.
En usko, että näemme Presidentti Pierceä enää.
Anteeksi, että vaivaan taas.
Ei teistä ole vaivaa.
Pyydän silti anteeksi.
Keskeytin illallisenne.
Olkaa ihan rauhassa.
Karavaanin oppaana velvollisuuksiini kuuluu ongelmien ratkaiseminen.
Tilanne on kehittymässä huonoon suuntaan.
Apupoikani Matt pyysi minua vahvistamaan sopimuksensa veljeni kanssa.
Hän pyysi minua vakuuttamaan, että saa rahansa Fort Laramiessa ja Oregonissa.
Hän uhkasi lähteä ensimmäisessä palaajien karavaanissa, ellen tee sitä.
Hän jättäisi teidät.
Hän jättäisi teidät tänne oman onnenne nojaan.
Istukaa, olkaa hyvä.
-Tästä on paras puhua. -En pidä tästä,
mutten tiedä, onko pyytäminen väärin.
Hän tekee työtä palkkaa vastaan.
Olette avarakatseinen, kun ymmärrätte hänen kantansa.
Mutta mitä minun pitäisi tehdä?
Tunnustanko, ettei rahaa ole? Mikä on oikein?
Neiti Longabaugh.
En voi tarjoutua huolehtimaan vankkureistanne pojan puolesta.
-Herra Arthur... -En pyytäisi sitä.
Ette niin. Nämä ovat omia mietteitäni.
Meidän pitää herra Arthurin kanssa ratsastaa karavaanin päissä.
Välillä toinen on vetovuorossa, välillä toinen.
-Luotatteko minuun yhden päivän ajan? -Totta kai, mutta miksi?
Sanokaa, että vahvistatte sopimuksen.
Mietin tätä päivän verran.
Saatatte pitää ajatustani pöhkönä,
-mutta uskon toisin. -Se ei varmasti ole pöhkö.
Katsotaan.
Odottakaa päivä. Puhun herra Arthurin kanssa ja palaan asiaan huomenna.
Jos pidätte ajatustani huonona, joudutte maksamaan vain yhden ylimääräisen päivän.
Iltapäivää.
Kumpi on pahempaa?
Pöly vai muta?
Molemmat, kai.
Kuulehan. Mietin tässä, että kosin neiti Longabaughia.
Ja jos hän suostuu vaimokseni,
aion asettua Oregoniin.
Tämä olisi viimeinen karavaanini.
Alan viljellä maata.
Katsotaan, mitä hän sanoo.
Taidan mennä takaisin.
Ellet halua vaihtaa?
En.
Päivänjatkoja.
-Neiti? -Hyvää iltaa, herra Knapp.
Voimmeko jutella?
Se pöhkö ajatuksenne, siis.
Voinko kysyä jotain ennen kuin paljastan sen?
Tietenkin.
Mikä teitä odottaa Oregonissa?
En tiedä varmaksi.
Gilbert tunsi jonkun sieltä.
Herra Vereen omistaa hedelmätarhan, tai ehkä useamman, ja kuljetusyrityksen.
Hän puhui epämääräisesti herra Vereenistä -
ja tulevasta asemastaan.
En halua pilkata veljeni muistoa, mutta hän ehkä liioitteli mahdollisuuksiaan -
ja herra Vereenin mielenkiintoa minuun.
Myös se saattoi olla spekulointia.
Ymmärrän.
Eli mitään varmaa päätöstä avioliitosta ei ole tehty.
Mitään sopimusta.
Ei.
Ajatukseni on tämä.
Esitän tämän kaikella kunnioituksella.
Ajattelin ottaa veljenne velan apupojalle kannettavakseni -
ja kosia teitä.
Kaikella kunnioituksella.
Yllätin teidät.
-Pyydän anteeksi. -Älkää.
Minun pitää selventää, miksi puhun moisia. Muuten vaikutan oikealta sialta.
Olen huomannut miettiväni asioita.
Olen johtanut karavaaneja 15 vuotta.
Viimeiset 12 herra Arthurin kanssa. Hyvä mies.
Hän on hyvä mies, mutta alkaa olla iällä.
Hän on aamuisin jäykkä.
Maassa nukkuminen... Perheettömän elämä ja nukkuminen maassa...
-Se on varmasti vaikeaa. -Ja kun seuraan häntä...
Olen itse siinä iässä, että joko asetun aloilleni -
ja hankin lapsia, jotka hoitavat minua vanhana,
tai sitten en.
Sen aika on pian ohi.
Joten olen huomannut miettiväni,
että jos tapaan kunniallisen neidon tai lesken,
voisin ehkä...
-Niin. -...esittää itseni...
Ymmärrän.
Tunnetteko Grantin lain vuodelta 1872?
En tunne.
Oregoniin asettuva siirtolainen saa 130 hehtaaria maata.
Pariskunta saa 260 hehtaaria.
Eräs...
Fort Laramiessa on eräs herra Bourgeois, joka voi virallistaa avioliiton.
Palvotteko Jumalaa?
Palvon.
Olen metodisti.
Entä te?
Olen episkopaali.
Millä nimellä teidät on kastettu?
William.
Olen Billy Knapp.
Minä olen Alice Longabaugh.
Nyt lienee minun vuoroni miettiä.
Tietenkin.
Me siis...
Me siis annamme pojan jatkaa työssään? Sillä oletuksella, että hän saa rahansa.
-Mitä sinä teet, Israel? -Kävelen takaperin.
Kävelen koko loppumatkan Oregoniin takaperin.
-Lopeta. -Miksi?
Koska käskin.
Lopeta tuo!
Ensimmäinen tuonne!
Kiitos.
Älkää harhailko liian kauas karavaanista.
Tämä on kuin valtameri.
Tänne on helppo eksyä.
Minun pitäisi lisätä...
Toivottavasti en vaikuta itsepäiseltä, Alice.
Jos ehdotukseni ei tunnu hyvältä,
ongelman voi ratkaista muutenkin.
Palkataan toisesta vankkurista sinulle apupoika, jolle maksetaan härillä.
Pääset kyllä Oregoniin.
En halua esittäytyä ainoana ratkaisuna.
Mutta olen ajatellut suostua kosintaan.
Enkä pidä sinua itsepäisenä.
Veljeni oli itsepäinen,
eikä hän koskaan menestynyt.
Se turhautti häntä.
Otan osaa menetyksesi johdosta.
Hän on Luojan luona.
-Hänellä ei ole enää ongelmia. -Hänellä oli vaikeaa.
Ja hänen kanssaan oli vaikeaa.
Olin hermostunut hänen seurassaan.
En pelännyt. Hän ei olisi satuttanut kärpästäkään. Minä vain...
Olin vain levoton.
Minua hermostutti ajatus herra Vereenin kanssa puhumisesta.
Mutta sinulle -
on kovin helppo puhua.
Ehkä meillä on mukavaa yhdessä.
Minäkin toivon sitä.
Minä suostun, William.
Työntäkää kovemmin!
Näyttää siltä, että neiti Longabaugh -
suostuu kosintaani.
Pärjäät kyllä yksin.
Aivan varmasti. Noin taitavalle miehelle on aina kysyntää.
Missä se jalkahihna on?
Antaa olla. Löytyi.
Se mies on hämmästyttävä.
Hän lukee preeriaa kuin kirjaa.
Kun näkee hänen suunnistavan...
Voisi luulla, että Luoja antoi hänelle viiden aistin lisäksi yhden ylimääräisen.
Hän on silti vanha.
En tiedä, miten hänen käy.
Tunnen väkisinkin tekeväni väärin.
Perheen kuuluu olla etusijalla.
-Niin, mutta... -Anteeksi.
En saa vähätellä tunteitasi ohjenuorilla.
Gilbertillä oli sanonta joka tilanteeseen. Viisauksia tuli kuin apteekin hyllyltä.
Hän oli varma asiastaan.
-Kannattiko hän etelävaltioita? -Miten sinä...
Hän ihaili presidentti Pierceä.
Hänellä oli vakaat poliittiset mielipiteet.
Kaikki hänen mielipiteensä olivat vakaita.
Hän nuhteli minua selkärangattomuudesta.
En ikinä ollut yhtä varma kuin hän.
Kai se on puute.
Ei minusta.
Epävarmuus...
Se kuuluu asiaan tässä maailmassa.
Meille suodaan varmuus vain seuraavasta.
Varmuus sen suhteen, minkä voimme nähdä tai tuntea,
on harvoin perusteltua. Jos koskaan.
Mitkä asiat ovat pysyneet täysin varmoina kaukaisista ajoista asti?
Ja silti kyhäämme kiireellä uusia.
Haluamme niiden tuomaa turvaa.
Varmuus -
on helppo tie.
Kuten sanoit.
"Se portti on ahdas..."
"...ja tie kaita."
Toden totta.
Näkyykö jotain?
Hevosia.
Jatka matkaa.
Jututan herra Knappia.
Missä nainen on?
Missä neiti Longabaugh on?
-Lähti tuonne. -Miksi?
Hän kuuli sen rakin haukkuvan. Presidentti Piercen.
-Mitä nuo ovat? -Preeriakoiria.
-Eivätkö ne olekin suloisia? -Meidän pitäisi...
Presidentti Pierce pohtii, mitä nuo elikot ovat.
Ovatko ne oravia, joita pitäisi jahdata, vai toisia koiria.
Tulkaa alas.
-Herra Arthur? -Heti alas.
Menkää tuon kumpareen taa.
Mutta eikö...
Totelkaa nyt vain.
-Emmekö palaa takaisin? -Emme vielä.
Joudumme taistelemaan. Hän ei vastannut rauhanmerkkiin.
Emmekä pääse pakoon tämän koiralauman keskellä.
Siellä on vain yksi villi.
Katsokaahan tarkemmin.
Se on sotajoukko, ja näytämme helpoilta kohteilta.
He tulevat rynnäköllä.
Koirankolot ovat yhtä pahoja heille kuin meille, eivätkä he osaa taistella.
Jos he tulisivat edestä ja takaa, en pärjäisi,
mutta he ryntäävät kaikki kerralla kuin hölmöt.
Pyydän anteeksi, neiti. Pysykää matalana. Ottakaa tämä.
-En. -Ottakaa se.
Siinä on kaksi luotia. Ne eivät ole intiaaneille. Jos jäämme alakynteen,
ammun teidät ja sitten itseni.
Jos huomaatte, että olen mennyttä, joudutte tekemään sen itse.
Pankaa piippu tähän, ettette ammu ohi.
-Ei! -Tämä on vakava paikka.
Jos jäätte vangiksi, teidän käy huonosti.
Kun teidät on riisuttu ja he ovat saaneet haluamansa,
teidät sidotaan vuotaan -
ja lävitsenne lyödään vaarna maahan asti.
Teille tehdään muutakin, emmekä voi sallia moista.
Emme ole vielä hävinneet.
Mutta jos näin käy,
tiedätte, mitä tehdä.
Tuon tarkoitus on pelotella. Emme hätkähdä sitä yhtään, emmehän?
Emme, herra Arthur.
Keskimmäinen on pääjehu.
Hänen ampumisensa on huono enne muille. Taistelutahto on mennyttä, ja he häipyvät.
Tästä tulee hyvä taistelu.
Koirankolo!
Nyt he tuntevat maaston.
Tällä kertaa he iskevät kunnolla.
Onko kaikki hyvin?
On.
Eivät he koko päivää jatka.
Tämä taistelu ratkeaa nyt.
Antaa tulla.
-Herra Arthur? -Odottakaa siellä.
Hyvänen aika.
Tyttöparka.
Ei tuota olisi tarvinnut tehdä.
Hyvänen aika.
Joukosta oli erkaantunut mies, joka ratsasti rennosti häntä kohti.
Herra Arthur ei tiennyt, mitä sanoa Billy Knappille.
Kuski ei hiljentänyt, kuuli hän tai ei.
MAALLISET JÄÄNNÖKSET Ansastaja heräsi putoamisen tunteeseen.
Molly kullaltaan kysyi Kera viattoman hymyn
Voisivatko he lomalle lähteä
Mansaarelta alkoi matka Joka Lontooseen heidät vei
Pian miehet Mollyn pään pyörälle saivat
Eikä kukaan häntä enää nähnyt
Kai joku täällä tuntee Mollyn?
M-O-tupla-L-Y
Kai joku täällä tuntee Mollyn?
Mistä hänet löytää vois?
Hän ei pelkkää luuta ja nahkaa ole
Hänen muotonsa monikin ties
Kai joku täällä tuntee Mollyn? Mollyn Mansaarelta
Anteeksi. Tarkoitus ei ollut herättää.
Et herättänyt.
Enhän nukkunutkaan.
Ette siis nukkunut?
Pyydän anteeksi, jos häiritsin jotakuta muuta.
-Paljonko vielä on matkaa? -Ei paljon. Etenemme joutuisasti.
Ette ole ilmeisesti käynyt Fort Morganissa.
Minäkö? En.
-Entä sinä? -Monta kertaa.
Kuskannut lastia.
Onko hän sinun?
Siinä missä jonkun muunkin.
-Eikö vain, Clarence? -Siinä missä jonkun muunkin.
-Läheinen? -Ehkä jollekulle.
Ettekö tuntenut häntä?
Vain loppuvaiheessa.
En ole käynyt Fort Morganissa. Tunnen kaupunkeja vähän.
Olen ansastaja ja elänyt yksin viime vuodet.
Olen käynyt välillä kaupungissa nahkojen kanssa.
Myin ne, puhuin. Pidin puhetaitoa yllä.
Puhetaitoa täytyy pitää yllä,
-vaikka asuukin erämaassa. -Totta.
Kaupungissa puhuin niille, joita se kiinnosti.
Yleensä saluunassa, kunnes minua pyydettiin asioimaan muualla.
Mitä järkeä siinäkin oli? Saluunoita oli vain yksi.
Kyyppari kutsui minua pitkästyttäväksi. Minäkö pitkästyttävä?
Jos suuren maailman asiat kerran ovat pitkästyttäviä.
Laskeuduin vuorilta enkä ollut puhunut kuukausiin kellekään. Kerrottavaa riitti.
Mielenkiintoisia tarinoita kertyi paljon.
Vaikkakaan en elänyt vuosiin yksin.
Minulla oli seuralainen.
Ylpeä hunkpapa sioux -nainen, joka oli eräänlainen kumppanini.
Täällä on kuitenkin hieno nainen paikalla. Yhteiselämäämme rytmittivät vuodenajat -
ja riistan liikkeet. Jälkimmäinen ei häntä paljon kiinnostanut.
Hänelle kuuluivat kotityöt. Minä ansastin ja jäljestin, hän piti lieden kuumana.
Emme puhuneet.
Hän ei osannut englantia, enkä minä ymmärtänyt heimokieliä.
Sanon, ettemme puhuneet, mutta kävimme joskus pitkiä keskusteluita.
Molemmat puhuivat omaa kieltään emmekä ymmärtäneet toisiamme,
mutta ihmisääni lohduttaa, kun kyhjöttää metsäpirtissä -
ja vaihtoehtona on vain tuulen humina tai lumen putoaminen oksalta.
Sanoin, ettemme ymmärtäneet toisiamme. Ei se ihan niinkään ollut.
Huomasin usein äänensävystä ja tietyistä ilmeistä -
hänen viestinsä tunnelatauksen.
Ja hän oli usein vihainen minulle. Tiesin harvoin syytä siihen.
Sitten hän jatkoi matkaa.
-Rakastitteko häntä? -Tiedä häntä.
En edes tiennyt hänen nimeään. Sanon tämän verran.
Äänen nousut ja laskut sekä tunteiden leikittely hänen kasvoillaan -
auttoivat minua ymmärtämään,
että ihmiset ovat kuin frettejä. Tai majavia.
Yhdestä puusta. Jokainen samanlainen kuin seuraava.
Asia ei varmasti muutu, vaikka matkaisi Siamiin.
Ihmiset eivät ole samanlaisia.
-Heitä on kahta täysin erilaista tyyppiä. -Mitkä ne tyypit mahtavat olla?
-Onnekkaat ja epäonnekkaat? -Vahvat ja heikot.
Vaikeita tyrmättäviä tai lasileukoja.
Ihmistyypit eivät ole nuo. Tiedätte, mitkä ne ovat.
Ihmisiä on yhdenlaisia. Ellet tarkoita ansastajaa ja kaupunkilaista.
Suoraselkäiset ja syntiset. Älkää olko hölmö.
Vai hölmö? Aivan. Pitkästyttävä hölmö.
Et ole ensimmäinen siitä valittava.
Millä meriiteillä arvotat ihmisiä? Ihmiset ovat kuin frettejä.
Eivät ole. Enkä puhu omilla meriiteilläni, vaan toistan Pyhän Raamatun sanaa.
Ja siinä asiassa minulla on meriittejä.
Aviomieheni tohtori Betjeman oli asiantuntija.
Hän luennoi ennen eläkettään Chautauquassa moraalisesta ja hengellisestä hygieniasta.
-Moraalinen hygienia... -Tunnen hänen näkemyksensä.
Hänen luentonsa olivat suosittuja.
Hän oli... Hän on henkisen paranemisen asiantuntija.
Jaakobin tikkaat?
Paraneminen?
Ette varmaan ole koskaan miettinyt sielunne parantamista millään lailla.
En ole parantamisen vihollinen, mutta ansastus pitää minut kiireisenä.
Miehenne ei ole mukana.
Olemme asuneet erillämme.
Hän on ollut idässä.
Sairaus on pitänyt meidät erossa, mutta nyt näemme taas.
-Iloitsemme molemmat. -Odottaako hän teitä Fort Morganissa?
Odottaa. Olen asunut kolme vuotta tyttäreni ja vävyni kanssa.
Vanhemmat eivät saisi kuormittaa lastensa taloutta. Toimitte väärin.
En ollut taakka.
-Olin tervetullut tyttäreni luo. -Tietysti hän sanoi niin,
mutta ettekö nähnyt hänen ilmeistään,
kuten pitkästyttävä mies huomautti, ettei teitä kaivattu siellä?
Jokaisella on oma elämänsä. Oma elämänsä elettävänä.
Ette tiedä mitään minusta tai perheestäni.
Tiedän sen, että jokaisen on pelattava oma kätensä.
Pelasin kerran korttia Cipolski-nimisen miehen kanssa.
-Siitä on vuosia... -Oliko hän polakki?
-Hän oli Polonaise. Me... -Tunsin yhden polakin.
Me pelasimme korttia. Käteni oli huono ja kippasin.
Cipolski jäi pöytään neljän muun kanssa. Hän sanoi: "René. Minulla on hätä.
Pelaa puolestani, kun hoidan mes nécessités." Asiansa, siis.
Sanoin, etten voi pelata hänen puolestaan.
Hän vastasi: "Tietysti voit. Tunnemme toisemme. Pelaat kuten minä."
Tämähän on aika mahdotonta.
Ihmisen pelitapa riippuu siitä, kuka hän on.
Hänen tavastaan suhtautua pokeriin. Se vaikuttaa aina panostamiseen asti.
"En voi pelata puolestasi." Pourquoi pas? "En voi tuntea sinua kyllin hyvin.
Jokaisen on pelattava oma kätensä. Ei, Cipolski", minä sanoin.
"Voimme sanoa toisiamme ystäviksi, muttemme tunne niin hyvin."
Ei se ole mahdotonta. Ihmiset ovat kuin frettejä.
-Ihmiset eivät ole frettejä! -Ymmärrätte väärin, mon vieux.
Tunnemme toisemme vain tiettyyn pisteeseen asti. Muu on impossible.
Pokeri on uhkapeliä.
Olette elänyt paheellisesti ja irstaasti.
Olette epäilemättä asiantuntija tuollaisissa,
mutta moisesta elämästä ei voi vetää johtopäätöksiä -
kunniallisesti eläneiden kohdalla.
Elämä on elämää.
Kortit opettavat kaiken tietämisen arvoisen.
Te kerroitte omasta elämästänne. Aviomiehenne odottaa teitä,
ja riennätte hänen luokseen varmana siitä, että hän rakastaa teitä yhä.
Mutta kolme vuotta.
Liekki paloi silloin, mutta ette voi tietää, palaako se yhä.
Kunnon ihmisten parisuhteet ovat ikuisia.
Kunnon ihmiset ovat rehellisiä itselleen ja muille.
-Elämä on yhtä muutosta. -Röyhkeä mies.
Väitätte, ettei tyttäreni tai aviomieheni rakasta minua.
Rakastiko mies koskaan? Ei pahalla.
Yritän sanoa, ettemme voi koskaan tietää täysin.
Sanalla "rakkaus" voi myös olla eri merkityksiä.
-Hetkinen nyt. -Tiedän, mitä rakkaus merkitsee.
Miehenne oli luennoitsija ja opettaja. Oliko hän karismaattinen mies?
Oli. Hän on!
Rakkaus merkitsee jotain aivan muuta väkijoukkojen ihailun kohteelle -
kuin henkilölle, joka huijaa toisen rakastumaan alistumalla.
En ole huijannut tohtori Betjemania rakastumaan itseeni. En ole liehittelijä.
Mieheni rakkaus kumpuaa vapaasta tahdosta, ja se kestää.
Hänen rakkautensa oli erilaista kuin teidän. Sitä minä vain.
Ihailun kohteelle rakkaus on kunnianosoitus,
josta hänen oma rakkautensa on kiitos.
Häneltä se on tietenkin hyvin arvokas asia.
Te ette vastaanota lahjaa kuin henkilö, jolla ei ole sille tarvetta.
-Takerrutte siihen kuin kerjäläinen. -Tuo on tarpeetonta.
-Ettäs kehtaatte. -Ihailtu suurmies hyväksyisi rakkauden -
myös ihailijoiltaan, koska ansaitsee sen. Miksei, jos ihailija on kaunis?
Ja sellainen rakkaus on erilaista kuin domestique.
-Ranskassa sanotaan... -Te...
-Te halveksuttava... -Rauhoittukaapa, rouva.
-...turmeltunut... -Älkää. Hän on vain ranskalainen.
Aiheutit hänelle kohtauksen, ranskis.
-Pysäyttäkää vaunut. -Kuski ei pysähdy.
Hänen täytyy. Olemme matkustajia.
-Kuski ei pysähdy. -Hänen täytyy. Kuski!
Kuunnelkaa, kuljettaja.
Meidän täytyy pysähtyä.
Kuljettaja! Merde.
-Hän ei pysähdy. -Ei koskaan. Käytäntö.
Kaikki on hyvin.
Olkaa hyvä. Älkää tehkö noin.
Kävelin kerran
Kohti vuonon reunaa
Ja sinä aamuna siellä
Toverin rakkaan nähdä jo sain
Oli hänet kääritty flanelliin
Kova kohtalo oli hällä
Astuin rohkeasti luo
Ja hältä nätisti kysyin
Miksi on valkeaan flanelliin kääritty sut
Olen loukkaantunut
Ja häiriössä mielen
Kaikki vuoksi naisen
Sydämeni valitun
Jos hän olisi sanonut
Kun minua loukkasi
Jos hän olisi sen sanonut Aikanaan
Suoloja olisin hakenut Tai muita lääkkeitä
Mutta nyt päättyy elo
Iässä parhaassa
Kuusi nättiä neitoa
Saa arkkuni kantaa
Kuusi nättiä neitoa
Kirstuni laskee
Antakaa jokaiselle
Kimput ruusuista kootut
Etteivät he minua haistaisi
Kulkiessaan
Pyydän anteeksi. Hän laulaa tuon joka matkalla, ja minulle käy aina näin.
Luulisi, että tällä alalla ei käy niin.
Millä alalla olette?
Kutsun meitä mielelläni -
-niittäjiksi. -Sielujen kerääjiksi.
Autamme ihmisiä, joiden aika on kypsä.
-Siis palkkionmetsästäjiä. -Kirjaimellinen mies.
Julma mies. Olkoon. Palkkionmetsästäjiä.
Ikävä nimitys. Kuin palkkio olisi pääasia.
Eikö suutari saa rahaa kengistään?
-Se on kutsumus. -Eli katolla makaa etsintäkuulutettu.
Hyvin haluttu sellainen, jos palkkiosta voi jotain päätellä.
-Mitä hän oli tehnyt? -En tiedä.
Onko sillä väliä? Kuten sanoitte, rouva. Ihmisiä on kahta laatua.
Meidän alallamme he ovat eläviä tai kuolleita.
-Eli nappaatte heitä myös elävinä. -En sanonut niin.
Minäkään en nappaa elävänä.
Ala on kyllä täysin toinen, ja toimin yksin.
Niin. Olemme duo, parivaljakko, tiimi.
Ihmiset on helppo napata, kun he keskittyvät muuhun.
Minä vien heidän huomionsa tarinalla, rupattelulla, laululla tai kipinällä.
Clarence hoitaa siinä kohtaa kumauttelun.
-Hän on hyvä siinä. Näkisitte hänet. -Ei. Hän on hyvä.
Osaan kumautella.
Herra Thorpe on tyypillinen tapaus. Kerroin hänelle Keskiyön kolkuttajasta.
"Joku koputtaa ulkona."
"Ei. Älä avaa ovea, äiti. Mikä elävä olento olisi ulkona tuossa myrskyssä?"
Tunnette tarinan. Ihmiset eivät saa niistä tarpeekseen. He ovat kuin lapsia.
He kaiketi samaistuvat niihin. Jokainenhan kuulee mielellään itsestään,
kunhan tarinan henkilöt ovat me, mutta eivät kuitenkaan me.
Etenkään lopussa.
Keskiyön kolkuttaja saa tarinan hahmon.
Ei minua.
Minä elän ikuisesti.
Pakko sanoa.
Heitä on aina kiehtova seurata Clarencen tehtyä taikojaan.
Katselen neuvottelua -
ja siirtymää.
Passage?
Täältä sinne.
Tuonpuoleiseen. Katselen,
kun he yrittävät ymmärtää siirtyessään toiseen paikkaan.
Katson heidän silmiinsä, kun he yrittävät käsittää.
Pidän siitä.
-Mitä he yrittävät käsittää? -Kaikkea.
Käykö siinä ikinä niin,
että he onnistuvat?
Miten voisin tietää? Minä vain katselen.
Olemme Fort Morganissa.
Yövymme ilmeisesti kaikki hotellissa?
Myös herra Thorpe. Liian myöhä viedä häntä seriffille.
Herra Thorpe kaiketi yöpyy huoneessasi.
-En halua häntä omaani. -Miten vain, pomo.
Voimme myös istuttaa hänet salonkiin. Siinä olisi yllätystä muille.
Annetaan hänelle sanomalehti ja lasi viiniä.
Kömpelö typerys!
Anteeksi.
Älä minulta anteeksi pyydä, vaan herra Thorpelta.
Anteeksi, herra Thorpe.
Vitsailu sikseen. Sinun huoneeseesi, Clarence.
-Miten vain. -Kuorsausta ei ainakaan tarvitse murehtia.
-En minä murehdi. -Et murehdi koskaan. Yksi hyveistäsi.
Kiitos.
Kas näin.
-Mene vain. -Apres vous.
Naiset ensin.
Minut pitää auttaa alas.
Avaisiko joku oven naiselle?
Tohtori Betjaman odottaa.
Tekstitys: Miia Mattila