- När dog Amaias föräldrar? - För två år sen.
Detta var Amaias rum.
Stället lever!
Längtar efter att få börja!
RYSSLANDS BARN
- Redo. - Kom ihåg vad vi sa. Ingen politik.
Ja, inga politiska ideologier.
Jag börjar. Håll i dig.
Sommaren, 1991.
Nuria Bellmunt, min mor,
var vid sin familjs hem i Lloret de Mar
på Costa Brava...
när hennes föräldrar, mina morföräldrar,
blev påkörda och dog.
De sa till min mor att det var en olycka.
Hon blev kvar ensam,
med huset och en hel sommar framför sig.
Vänner och släktingar försökte trösta henne,
men hon föll för en ryss.
Dimitri var inte ryss, han var en jävla georgier.
Första gången gav hon honom vad han ville, för att få bort honom.
Men andra gången var hon rädd och förvirrad.
Hon betalade dubbelt.
Tredje gången hade hon otrolig tur.
En morgon dök hennes fars chaufför och livvakt upp...
Olmo Mendoza.
Jag såg dina föräldrar bli påkörda. Jag väntade på dem i bilen.
Det var georgiska maffian.
Packa dina saker.
Ta med allt du kan.
Vart för du mig?
Återvänd inte till Costa Brava på minst tio år.
Mitt hus då?
Det blir den georgiska maffiabossens hem.
Jag ringer polisen.
Då dödar de dig.
Vad gör du?
Jag vill simma.
Hon var helt ensam
med sina föräldrars bil.
Hon kunde inte köra.
Och din mor? Var befann hon sig då?
Min mor var La Maca.
Hon var på toppen av sin musikkarriär.
Du erbjuder en resa
Genom mina lemmar
Slickar
När jag åker till himlen Utforskar du mig
Världens kön, mitt kön
Jag blev till under hennes sista album.
Världens kön, mitt kön
Min biologiska far var en ansiktslös främling
Hon minns att de låg, men inget mer.
Hon var påtänd vid tillfället.
Jag dog nästan vid födseln.
De skar upp mitt bröst två gånger.
Till min favoritkaraktär.
Hej.
Är du La Maca?
Jag är ett fan av din musik.
Eller, av dig.
Ett stort fan.
I en blick såg min mor att hon behövde denna man.
Víctor Mendoza var en välsignelse för våra liv.
In träder mina morföräldrar: Pío Santolaya och Candela López.
På deras lantställe i Sevilla. De accepterade genast Víctor.
För min mormor var han en ängel.
Morfar behandlade honom som sonen de aldrig fick.
Kom.
Sätt fart!
Vad är det?
Inget.
Hennes bebis var plötsligt som rädd för henne.
Håll tyst!
Nej!
Håll tyst!
Maca. Maca!
Hallå!
Det är okej.
Rösterna gör mig galen!
- Rösterna gör mig galen! - Det är okej.
De gör mig galen!
Min mor bad Víctor och morfar att lägga in henne.
Du kommer att bli bra, okej?
Du blir bra.
Víctor blev kvar med mig, som ensamstående far.
Min morfar gav honom ett jobb att sälja hus åt företaget...
och gav honom ett med.
- Vi pratar om barnen från Ryssland. - Det är ditt ämne.
Med intensiv bombning av Bilbao sedan januari, 1937,
evakuerade baskiska myndigheter 20 000 barn till Europa.
I juni, strax innan Bilbao föll till rebellerna,
skickades 1 500 barn till Ryssland.
Så många barn växer upp som föräldralösa i exil! Så många
föräldrar sörjer att de skickat iväg sina barn!
Det är Jacinto Mendoza. Flickan är Julieta de Paula.
Han blev kär första gången han hörde henne spela.
Här spelar hon ett stycke hon skrev som tolvåring.
De rekryterades av KGB som barn.
Bägge två, som ett par.
Deras söner, Víctor och Olmo,
erhöll också tuff militärträning.
Och trivdes.
Víctor kallar det en lycklig tid för familjen Mendoza.
Efter att Berlinmuren föll behövde Ryssland inte spioner i Spanien
så Víctor och Olmo åkte för att arbeta i min mors stad.
Jacinto och Julieta då?
Två år senare flyttade de till kusten, nära Alicante.
De köpte en villa vid havet i Dénia,
Julietas hemstad.
Inte ens viskningar hörs i trädgården
Allt har stillnat till morgonen
Om du visste hur dyrbara Dessa Moskva-nätter är för mig
Inte ens viskningar hörs i trädgården
Allt har stillnat till morgonen
Om du visste hur dyrbara Dessa Moskva-nätter är för mig
Vi vet bara lite om Olmo.
- Han slutade som chaufför och livvakt. - Vad mer?
- Han arbetade som gigolo. - För brudar med stålar.
Och han var värd det.
Olmo kunde göra sig oemotståndlig för vilken kvinna som helst.
Han hade 300 mg testosteron per kubikcentimeter blod.
Dubbla genomsnittet.
- Enligt ett blodtest. - Verkligen?
Ja.
Och hur mycket...
har du?
Vad tror du?
Marc.
Vi började nyss.
JAG ÄR INTE DÖD
Jag minns att min mor läste manuset.
Kommer du in här?
Ja.
Jag, Marc Bellmunt, kunde se när hon gillade ett manus.
Det var av en ung baskisk författare, Amaia Zugaza.
Där stod Amaia.
Knackandes på din mors dörr.
Hon skrev den här,
på det skrivbordet. Första romanen.
- Den vann massor av pris. - För många.
Den var överskattad.
Mamma blev förälskad.
Det hände bara den gången. Aldrig mer.
Jag fick veta långt senare.
Din mamma älskar att göra det i vattnet.
- Jag med. - Jag vet.
Víctor väntar på oss.
"Víctor kunde inte få mamma att träffa mig eller ens lämna sjukhuset för oss."
"Kvinnan var ur balans.
Det var en blandning
av panik och skam."
Och skuldkänslor? För att ha förvisat sin dotter.
Víctor sa att hon förvisade sig själv som mor.
"Sedan, en kväll
fick Víctor en underbar idé."
Här kommer du in.
Jag kom in som bebis.
Fast ja, här var jag sex år.
Jag minns det väl.
Rebeca, vad är din mor mest rädd för?
- Mig? - Nej!
Rösterna, eller hur?
Tänk om du kunde nå din mamma genom din röst?
När hon inser att det är din röst
kanske hon lyssnar.
Vad ska jag säga?
Be henne sjunga dig till sömn.
- Hej, Víctor. - Mamma, det är Rebeca.
Rebeca. Är det din röst?
Ja, och det är din.
- Du har en vacker röst. - Du med, mamma.
- Tack. - Det var därför jag ringde.
- Jaså? - Kan du sjunga för mig?
Sen somnar jag till din sång.
Dina händer
Somna
Dina ögon
Som ännu kan höra mig
Stäng dem
För världen
Rebeca
Och så...
gjorde vi flera kvällar och även Víctor
njöt av min mors röst.
Du är säker.
God natt, mitt barn.
Hon sover.
VÍCTOR LADE PÅ.
Víctor.
Víctor är så bra!
Är vi okej?
Ja.
Olmo anländer snart. Hit.
Till denna bondgård i Baskien, av alla platser.
"Och just då var Olmo ute efter att förändra sitt liv."
Amaia råkade vara i Madrid.
Hon hade fått ett pris.
Nästa dag skulle hon återvända till gården.
Amaia fick fem orgasmer i rad.
"Ingen hade någonsin
gett henne sådan njutning."
"Fem orgasmer i rad"?
"Ingen hade gett henne sådan njutning"? Hur vet du det?
Det gör det sexigare.
Okej. Din tur.
Tack för att du kör hem mig.
Jag ska också åka iväg.
- Jag har mitt bagage i bakluckan. - Vart ska du?
Vet inte.
Till något berg.
Korna... Är de era?
Nej.
Mina föräldrar är gamla nu, de sålde sina för länge sen.
Gillar du kor?
Jag är en tjur.
Dalen är full av kor.
Känner du igen honom?
Nej.
Jag hade kunnat bo här.
Jag hittar ett sätt för dig att stanna.
Kan de inte göra det nån annanstans?
Låt dem kyssas.
Under tiden gör Víctor stora framsteg.
ENTRÉ
Macarena väntar i trädgården.
Tack ska du ha.
Din mor
ska göra som ett magiskt träd.
Hon ska kliva ur jorden,
gå till sitt rum,
duscha och sätta på sig klänningen som hon ser helt fantastiskt ut i.
Sen ska hon ställa sig där, så ni ställs ansikte mot ansikte,
mor och dotter.
- Är du nervös? - Såklart.
"Víctor,
du är bättre än en riktig far."
Víctor,
du är ännu bättre än en riktig far.
Jag ska kalla dig pappa.
Tack, dotter.
Hej.
Mamma!
Víctor vill att jag ska åka hem med er.
Det vill jag med!
- Jag hoppas att mina röster inte stör dig. - Självklart inte.
Då stör inte dina heller.
Mamma, hurdana är rösterna?
Inte röster.
Det är bara en.
Hur är den? Hur låter den?
Som en pojke.
Det är en pojke.
Ibland använder han olika röster, men jag vet att det är han.
- Vad säger han? - Att jag inte är hans mor.
Han håller det mot mig.
Säg att han har rätt. Du har bara ett barn, jag.
Säg åt honom att dra.
Nej,
då dyker han upp i mina drömmar och skriker.
Hör du honom nu?
Han säger att jag är en idiot om jag tror
att trädgårdsarbete distraherar honom.
Víctor och Olmo valde att gifta sig och bilda familj.
Två familjer, menar jag. En var.
Olmo och Amaia gifte sig i dungen,
omringade av kor...
Och Víctor och din mor hade tjurar omkring sig.
Från mina morföräldrars gård.
Det var flera år mellan bröllopen.
- Sex år. - Men det bryr vi oss inte om?
Jag älskar detaljen.
Jag var åtta vid Víctors bröllop
och 14 på Olmos.
Precis som jag.
Vi träffades där.
På kobröllopet.
Som liten åkte jag söderut i brudgummens bil.
Som tonåring, i samma bil, norrut.
Denna gång med brudgummens bror och min mor.
Jag åkte också norrut, långsamt, med mamma bakom ratten.
Hon visste inte än vem brudgummen var.
Där träffades de för första gången.
Vi vet inte när Julieta tappade kontakt med verkligheten.
Hon levde i en djup dvala.
- Vad är det? - Vi kommer till det.
Familjen Mendoza närvarade bara vid Olmos bröllop.
Vid Víctors bröllop var de ännu stolta att deras sida vunnit inbördeskriget.
Rebeca.
STOLTA ATT DERAS SIDA VUNNIT INBÖRDESKRIGET.
Ingen politik.
Vi har samlats
idag för att förena Macarena Santolaya
och Víctor Mendoza
i heligt äktenskap.
Välkomna.
Amaia Zugaza och Olmo Mendoza
är här för att vigas,
för att älska
och stötta varandra
och leva tillsammans
i enlighet med lagen.
Mina föräldrar hade fader Jesús, morfars bror.
Jag förklarar er härmed make
och fru.
Min vackra flicka.
Länge leve de nygifta!
Pappa.
Mamma.
Svärson.
Vad synd att din bror och syster inte kan närvara.
Synd?
De var inte inbjudna.
En kyss!
- För bruden och brudgummen. - Skål!
En kyss!
Kyss!
Det var första gången jag ville kyssa dig.
Jag hade inte lagt märke till dig än.
Min kära dotter
Stå upp
Och blicka mot toppen
Din beskyddares hem
Mary
Anboto-bergets dam
Min kära dotter
Ställ dig upp
Och blicka mot
Toppen
Din beskyddares hem
Mary
Anboto-bergets dam
Pappa.
Tack.
Hej,
Rebeca.
Jag älskar dig mer än något annat.
FÖRSÄLJNINGSCHEF
Fader.
Tack.
Och du, Víctor,
var är du döpt?
Jag?
Ingenstans, Fader. Jag är inte döpt.
Ursäkta.
Han smakade inte på tårtan.
Överreagera inte. Du tänkte nog att det var betydelselöst.
Släpp det.
Min bror gick så han kan låtsas att han inte hörde.
Annars måste äktenskapet annulleras.
Är jag döpt?
- Ja, raring. Det är du. - Verkligen?
När döptes hon? Jag minns inte.
På sjukhuset.
Du var väldigt svag.
Vi döpte dig före andra operationen.
Vi trodde att du skulle dö.
Det var så att du skulle hamna i himlen.
Titta, våra mammor.
- De har en koppling. - Pappa,
varför har du aldrig pratat om dina föräldrar?
Du har inte presenterat mig.
- Inte? - Ingen fara.
Jag gör det själv.
Hej, farfar.
Ledsen, jag är inte din farfar.
Men din son Víctor är som en far för mig.
Julieta.
Detta är ditt barnbarn, Rebeca. Och jag är din svärdotter, Macarena.
Vad händer?
Hon vill säga något.
Vill du röra dem?
Spela vad du vill.
Stackars kvinna. Hon har genomlidit så mycket.
Att min son....
ser efter dig
är det bästa han har gjort i sitt liv.
Olmo, detta är Nuria, min redaktör.
Ett nöje. Amaia har berättat om dig.
- Min mor kände igen Olmo - Ett nöje
- men sa inget. - Nuria Bellmunt.
När Olmo hörde namnet Bellmunt, insåg han att han hade känt henne.
Får jag låna henne?
Javisst.
Just då mindes Olmo att Amaia sagt att hon en gång,
bara en gång, simmat med sin redaktör.
Min mor hade varit i havet med både bruden och brudgummen.
Vad hände sen?
Det var underligt.
Två stormar.
Ett vid vardera bröllop.
Men hur började de?
Himlen bullrade...
och stora, mörka moln dök upp,
pådrivna av en varm vind.
Min mor hade en hemsk känsla.
Och en av korna försvann.
Den största. Det sa Olmo.
Vad hände?
En stark kraft kom från...
Jag vet inte varifrån.
Du skrev ett brev till mig.
- Jag vet. Påminn mig inte. - Jag har det här.
- Våga inte läsa det. - Hallå.
Det är inte många som kan skryta om att ha fått ett äkta kärleksbrev.
Det är vackert.
Det säger så mycket.
Mer än du tror.
Pojken har en vacker röst.
Hur tänker du svara?
Kan han inte få ha något hopp?
- Det är vad jag känner. - Du borde kanske inte skicka det.
Bara utifall att.
Vill du ge honom hopp?
Skicka det inte. Hon svarade inte första gången.
Du låter bara desperat.
Jag gav efter för det.
Att längta efter dig.
Och jag fokuserade på mamma...
Vinden blåser
som mådde bättre.
Snärjer mitt innandöme
Jag har grenar för revben
Och spindlar i halsen
Jag fick pappa att sänka medicinerna.
"Jag ville ha mer mamma och fick det."
Hur länge gjorde vi våra egna grejer?
Den tid det tog Amaia att skriva sin andra roman.
Nio månader, som en graviditet.
Amaia ville ha barn med Olmo.
Han gick med på det.
Men allt som kom ut var en roman.
Är du hungrig?
Vi går och äter.
Det var bilder av Amaias syskon på väggen.
Amaia satt där, med ryggen mot dem.
Jag klandrar henne inte. Hon ville inte se på dem.
Äldste brodern var på rymmen i Mexiko och systern i fängelse.
De dödade totalt nio personer.
De som Amaia väckte till liv i sin första roman,
Jag är inte död.
Den skrämde mig.
Den var fascinerande.
- Den skapade svallvågor. - Ingen politik.
Vad tyckte föräldrarna?
Amaia sa att pappan gillade den. Tyckte att den var modig.
Hennes mor slutade läsa den.
Inte så konstigt. Hennes barn var mördarna.
Säsongens sista.
- De är bäst. - Mamma,
tala med Olmo på spanska.
- Förlåt. - Nej, snälla.
- Jag älskar att höra baskiska. - Se där.
Han är inte stum.
Du förstår inte, Olmo.
Han vill säkert inte
förstå oss.
Det var mina farföräldrars språk.
De var från Gernika.
De flydde från bomberna under kriget.
De tog min far till Sovjetunionen när han var sju.
Om ni talar baskiska med mig...
Kanske jag lär mig.
- Så du har baskiskt blod. - Blod?
Jag vet inte längre.
Vad är ditt problem?
Varför får jag inte väcka liv i de döda?
För att det som är dött... är dött.
Det är bara en roman.
Jag gillar den inte.
Berätta om ditt förflutna.
Jag vet nästan inget om dig sedan Ryssland.
Innan vi gifte oss...
- sa vi att du aldrig skulle fråga. - Nej, du sa.
Men jag står inte ut med att inte veta.
Dina 14 år i Spanien innan vi träffades. Hur var ditt liv då?
Olmo, jag är din fru!
Jag är författare med.
Berätta vad du gjorde!
Vem fan är du?
Amaia blev misstänksam.
Olmo kände det.
Det fanns ett kallt avstånd mellan dem.
Men i sängen hade Olmo henne ännu.
Brännande hett.
Sex sammanfogade dem.
Tills deras sista natt ihop.
BRÄNNANDE HETA KROPPAR
Det där gillar jag.
Inga döda personer, bara livet.
Ja,
för att det är vi som har galet sex.
Det är allt vi har.
- Detta blir vår första natt isär. - Jag ska bara till Barcelona för en dag.
Jag vill ge Nuria manuset,
skriva på kontrakt...
Stannar du här?
Vad vill du?
Att du väntar på mig, så vi kan prata om vår relation.
Ska vi gå ut?
Det är fullmåne.
- Jag gillar att ena mina grenar med dina. - Imorgon har vi ett helt träd.
Med allt sitt blod
och sanningen.
Vi fortsätter.
Nästa morgon körde Olmo Amaia till flygplatsen.
NÄSTA MORGON KÖRDE OLMO AMAIA TILL FLYGPLATSEN.
Jag vill ha en riktig avskedskyss.
En av dina.
Djup och fin.
Jag tar med mig smaken av dig.
Vem är hon?
Jag berättar om ryssen, Veronika, senare.
Min mor gillade inte Amaias erotiska roman.
Tänker du inte publicera den?
Nej.
För ditt eget bästa.
Det är ett steg bak. Du är bättre än såhär.
Skriv en till.
Någon lokaltyp
tar sig friheter.
Han är på vårt revir. Lär honom en läxa.
- Som han inte glömmer? - Inget stort.
Ett knä, en hand...
Sen kan du sjunga för mig.
Jag trodde att det var en olycka, men en dag berättade Olmo...
Mamma berättade att hon träffat Olmo i Lloret de Mar.
Olmo sa åt mig att bjuda in Dimitri, georgiern,
- och... - Sluta.
Jag utelämnade något, som jag ska berätta nu.
När Olmo sa att han varit hennes pappas chaufför och livvakt,
erbjöd han att hjälpa henne.
Bjud in din georgiske älskare
i eftermiddag. Säg att du har ett intressant erbjudande.
Min chef kommer. Din far hör inte hemma här.
Inte ni heller.
Dödade han honom?
Som ett proffs.
Packa ihop dina saker. Nu. Jag kör dig härifrån.
Rebeca, vi valde denna natt av en anledning.
Så gör dig redo.
Det är fullmåne för alla.
Månen över Medelhavet.
Den är för dig, Julieta.
Vad är det, mamma?
Inget.
Jag ville skriva en låt. Månen har alltid inspirerat mig.
Men rösten tillåter inte det. Förstår du inte?
Jag är en ingen nu.
Sedan du föddes har jag inte varit La Maca.
Jag har inte skrivit en jävla låt!
- De tvingade mig att vara ditt barn! - Nej!
- Mamma, det är jag. - Nej.
Jag hatar dig. Döda mig igen!
Du ska inte göra mig illa. Kämpa!
Du kan besegra honom!
Nu räcker det!
Det är okej.
Min far kom för sent för många gånger. Och ibland för sent för en försäljare.
Är du okej?
Den kvällen luktade han damparfym. Mamma klandrade honom inte.
Förlåt mig, älskling.
Jag lever för din förlåtelse.
Snälla, jag kan inte...
Kom så äter vi middag.
hästen som hoppade på oss.
Hej.
Amaia påminde mig om bröllopet...
och dig.
Hej.
En låt hörs
Ännu ohörd I de tysta nätterna
Varför ser du så misstrogen ut, min kära
Med ditt huvud sänkt så
Det är svårt att uttrycka
Och att inte säga
Vad mitt hjärta känner
Svarar ännu inte?
Nej.
Mina föräldrar sa att han inte kom hem.
- Jag drömde hela natten. - För detta är Olmo och Amaias säng.
Jag gillar vad vi gör, berättar våra historier
från magen.
Trädet
av vårt förenade blod.
Vad sägs om ett knull till?
Ikväll,
när vi gjort klart, ska vi fira.
Jag ska duscha.
Hej Olmo. Du sov inte hemma.
Ska jag göra det enkelt och packa?
Garderoben är redan öppen.
Töm din sida då.
Jag sa att det inte skulle hålla.
Jag tycker synd om dem. Framförallt vår dotter.
Mor, far. Adjö.
Och tack, innerligen.
Nu fortsätter vi.
Redo?
Min far uppmuntrade Olmo att bo med oss.
Tack.
Det blir bra.
Rebeca gav dig sitt rum.
- Det behövs inte, Rebeca. - Jag sover i nästa rum.
Men om det är okej,
får vi dela garderob, för den andra är för liten.
Visst.
Tack, Rebeca.
Olmo var alltid hemma.
Och pappa fortsatte komma hem sent.
Hej.
Mamma var alltid i tid.
Och när Amaia lagade mat åt vi mycket bättre.
Men Amaia hade något på gång.
Något större.
När mamma berättade om Olmo,
ville Amaia skriva om ryska maffian i Spanien.
Hon forskade i tre år.
En eftermiddag berättade hon om sina upptäckter.
Min teori är att Olmo Mendoza
var dina föräldrars förare och livvakt för att få information om din familj.
Spion?
Olmo var soldat åt en stor rysk maffiafamilj.
Bossen var hans far, Jacinto Mendoza.
Han skickade sina söner, Víctor och Olmo, för att etablera sig på Costa Brava.
Men georgierna ville ha Lloret de Mar.
De körde över dina föräldrar för att döda Olmo och pressa dig på pengar.
Precis. Jag tvingades att sälja för en struntsumma.
Det blev georgiska maffians huvudkvarter i Costa Brava.
Hade Olmo tagit huset om georgierna inte dykt upp?
Ja. Och Jacinto Mendoza hade bott där nu.
Varför döda Dimitri om han inte kunde stoppa georgierna?
För hederns skull.
Visste du inte att du gift dig med...?
En maffiamedlem?
Jag visste att Olmo dolde något, men han verkade aldrig farlig.
- Hade han tatueringar? - Ja, jag gillade dem.
Såg du tatueringar?
- Ja, några. - Misstänkte du inget?
Víctor då?
Min pappa?
- Hade han tatueringar? - Bara en av mammas ansikte på sin axel.
- Kanske för att dölja en annan. - Vad?
Vi tar mammas bröllop. Jag såg själv till att du blev inbjuden.
- Tack. - Annars hade vi inte varit här.
Förlåt! Jag försov mig.
Sist jag såg dig i kostym var på ditt bröllop.
Du var så... snygg.
- Är det samma kostym? - Ja.
Det är din exfrus bröllop. Hon märker det.
Vad är detta?
Två tjurar som stångas.
Du och Víctor?
Titta, din kostym och min klänning vill dansa.
Vad hade du sagt om det var deras bröllopsdag?
Min klänning hade sagt:
"Ja, det gör jag."
Och du,
kostym,
tar du min klänning?
Säg "ja". Det är en lek.
Jag spelar inte med.
Sanningen var en lek.
Den största sanningen har jag hållit inom mig de senaste 14 åren.
Sedan jag var 14.
- Vad menar du med "största sanningen"? - Det var första gången jag sagt det.
Att du älskade någon?
Ja, men det var det inte.
Jag ville bara säga det och få det sagt.
Vad sa han?
Jag är 30 år äldre än du.
Och din farbror.
"Lugn, farbror Olmo.
Vi är inte blodsläktingar."
Vi är inte blodsläktingar.
Du motsäger dig själv. Du ville ha mer.
Som libanesiske poeten Khalil Gibran sa:
"Älska varandra,
men skapa inget kärleksband."
Amaia,
tar du Nuria till din äkta maka?
Ja.
Nuria, tar du Amaia till din äkta maka?
Ja.
Nuria, Amaia...
- Jag med. - Jag förklarar er härmed äkta makar.
Jag ser inte dina föräldrar. Vet de?
Vad? Är detta kostymen från vårt bröllop?
Nej, jag vågade inte berätta.
Men snart ska vi berätta för dem tillsammans.
Vad hände med din erotiska roman?
Jag jobbar på en ny.
Jag ville faktiskt ringa
och fråga om din tid i ryska maffian.
Jag vet. Du avlade tysthetslöfte, va?
Hej.
- Vad kände du för mig då? - Jag gillade att du kysste mig två gånger.
Jag älskade hur du såg på mig.
- Inget mer? - Inte då, nej.
Då är jag glad att jag fortsatte försöka och frågade det första jag undrade.
Vad ska du plugga?
Ingen aning. Jag måste bestämma mig på en vecka.
Jag ska läsa film.
I Alicante.
Men skolorna är bra i Barcelona.
Jag vill inte bo med de nygifta.
Film?
"Ja, som jag sa. Studera film."
Ska vi dansa?
Och... efter den sommaren, åkte vi för att studera i Alicante.
Och knulla varje dag.
Det förändrade våra liv.
Men du ville hem varje helg. Du till Madrid, jag till Barcelona.
Du vet att min mor var sjuk.
- Var det anledningen? - Minns du vad hon gjorde?
Vi tillbringade inte en enda helg ihop på åtta månader.
Rebeca, vi har våra egna sanningar,
som är svåra för den andra, men vi enades om att berätta dem här.
Hemliga sanningar, som du sa.
Idén var snarare din.
Berätta om dina sanningar, så berättar jag mina.
Under helgerna i Barcelona
berättade Amaia om upptäckterna om familjen Mendoza,
allt obehagligare saker.
Under tiden var du med två av dem. En var din pappa.
Lämna min pappa utanför.
Din pappa arbetade med Olmo.
Han var hans chef.
De började med pengatvätt.
Köpte hotell, lyxlägenheter och hus.
Men när Jacinto Mendoza dök upp,
bedrev de skumma affärer från hans villa i Dénia.
Skumma hurdå?
Kriminell aktivitet.
- Marc borde kanske inte höra detta. - Nej, jag vill veta.
Marc, jag är rädd. De vet att du är dem på spåren.
De? Vilka är "de"?
- Familjen Mendoza? - Vet inte.
Detta börjar bli skrämmande.
Förlåt,
men jag kan inte tro att pappa skulle döda någon.
Och Olmo?
Du bör veta att bröderna bodde hos sin far i ett år.
1992, året då vi föddes.
Víctor och Olmo följde chefens order, som lojala soldater.
Sen gav de sig båda av på samma gång och blev självständiga.
En gick in i prostitution.
Den andra startade familj. Er.
Men vad var deras sista jobb för sin far?
Fortsätt du.
Din mors sammanbrott.
Jag hörde henne sjunga i badet.
Det tyckte jag om.
Medan hennes röst avtog
insåg jag att jag hörde henne eftersom hon lämnat dörren öppen.
Det var sent och pappa var inte hemma.
Det var även därför hon gjorde det.
- Mamma. - Det var huvudanledningen.
Mamma!
Mamma! Olmo!
Olmo, mamma är döende! Mamma!
Mamma!
Hallå!
Hjälp mig!
Det är okej, mamma.
Det är okej.
Herregud.
Det är okej.
Du måste vänta utanför.
Sköterskan ger dig rena kläder.
Har du fler tatueringar?
Vad betyder den?
Att jag är en evig vandrare.
Jag gillar den.
Du har inget ärr.
Mitt ärr syns inte, men det känns.
Här är det.
Två livräddande operationer när jag var bebis.
Víctor kom senare. Det var mycket sent och mina morföräldrar var där.
Hur vågar du vara så sen?
Se på dig! Våga inte säga att du är sen för att du jobbade.
- Du känner inte mig. - Jo, det gör jag. Du är narkoman.
Du var som en ängel i vår dotters liv i hennes värsta stund.
Se på dig nu! Se vad du har blivit.
- Drogerna gjorde dig till en djävul. - Mig?
- Ja. - Hur vågar du säga så?
Jag säger vad jag vill.
- Din moral är bortruttnad. - Nu räcker det!
Din jävel!
Pappa!
Sluta säga sådan skit.
Jag ber dig.
Jag är hennes make.
Jag ska gå.
Jag följer med.
Vi kommer imorgon igen.
Minns du min största sanning?
Den är större nu.
Jag drömmer ofta om dig...
Jag kan inte hjälpa det.
Men du då?
Tja...
Vi har hela natten för oss själva.
Vad hände den natten?
Jag minns att du var avlägsen efter din mors självmordsförsök. Kall i sängen.
Nej, det var... En svår tid för min familj.
Pappa fick byta jobb och... han åkte iväg på helgerna.
Mina morföräldrar tog hem mamma...
och ökade hennes mediciner.
God morgon! Frukost!
Tack, älskling.
Hör på.
Jag har en plan för påsken.
- Jaså? - Ja.
Bara du och jag, från torsdag till söndag, ensamma i ett ställe i Pyrenéerna.
Jag ska visa vackra byar.
Låter det bra?
Äntligen!
Efter frukosten.
Jag ska duscha.
Rebeca, vilken överraskning.
Jag ville önska dig glad helg.
Tack, den blir lång.
Hurså?
Jag ska bosätta mig i Pyrenéerna.
Pyrenéerna?
Var, exakt?
Ett hus nära Monte Perdido.
- Åker du ensam? - Jag ska möta någon där.
En kvinna?
En gammal bekant.
En lycklig dam.
Okej.
- Tänkte du inte säga farväl? - Det är bättre utan.
Du har ditt liv, i din ålder. Jag har mitt.
När åker du?
I övermorgon.
Jag ringer tillbaka.
Min mor...
hon tappar det igen.
Hon behöver mig. Ledsen.
Förlåt mig.
- Min stackars älskling. - Du gör mig illamående!
"Marc, allt jag vet är att du är
min största sanning."
Marc,
Marc.
Jag kan bara be om ursäkt. Du vet inte hur ledsen jag är.
- Jag älskar dig. - Är du ledsen?
Hör på... Jag vet inte vad som ska hända oss nu.
- Inget annat än sanning mellan oss. - Ja...
Jag har äntligen hört din sanning.
- Men tror inte längre på dig. - Nej...
Och just nu är jag klar med dig.
Nej, nej! Snälla, Marc!
Marc! Nej.
Jag var vid din sida i ett år efter operationen.
Vi har bott ihop i två år.
- Du kan inte lämna mig såhär. - Varför?
För att jag berättade sanningen?
- En sanning som är... Gammal! - Död!
Ja.
Och du lever. Och vi måste berätta denna historia som vi skriver ihop.
Snälla.
Resten är hårresande.
- Avsluta den. - Nej.
Jag vill inte ha den här jävla historien. Den är bara din.
Lämna mig inte såhär.
En kilometer bort går ett tåg till Bilbao. Ta en buss till Madrid därifrån.
Nej... Snälla, stanna!
Stanna, så skriver vi klart. Sen, när den är klar,
- åker du till Barcelona och tänker. - Tänker?
Ja.
Jag dör av att tänka på hur du har svikit mig.
Vad hände?
- Hej. - Hej.
Kom, Xian. Ge din bror en stor puss.
Skrev ni klart?
Inte till slutet.
Då är den värdelös, som att den inte existerar.
Den existerar inte mer.
Jag uppmuntrade er att skriva era berättelser ihop.
I mitt skrivrum.
Med trädet utanför så det kunde bli trädet för er berättelse.
Som innefattar oss alla.
För att skingra skuggorna i ert förhållande.
Och det skulle göra ont.
Ni måste skriva klart...
även om det inte är ihop.
Rebeca, det bästa är att inte göra något,
tänk inte ens på det.
Låt det bara vara.
Till exempel, nästa vecka
- hjälper vi dig in i bilen. - Jag packar din väska åt dig.
Vi tillbringar sommaren i Dénia, hos dina farföräldrar.
Ge dig själv tid, Rebeca. Du måste återhämta dig.
I augusti kommer du att känna dig som människa igen.
- Han kanske kommer tillbaka. - Nej!
Jag känner honom. Och jag såg hur han såg på mig.
Så, tänk inte ens tanken.
- Läkaren sa åt dig att inte röka. - Jag inhalerar inte. Titta.
- Var det din fars cigarrer? - Ja, och han blev över 80 år.
Vad arbetade han med?
Affärsman.
Det har du sagt förut.
Men vad för affärer?
Smugglade droger?
Människor? Vapen? Organ?
Pengatvätt? Utpressning? Bedrägeri? Lönnmord? Du vet.
Jag vet inte.
Jag gillar inte detta hus.
Titta då åt andra hållet, där är havet.
Hej.
Hej
Jag komponerar.
La Maca är tillbaka.
Jag har äntligen nåt att säga, efter 25 år. Hela ditt liv.
Tack vare henne.
Vi led båda så mycket.
Julieta måste ha vetat. Så hon gömde sig inuti sig själv.
Stängde varje dörr och fönster till världen.
Vad pratar du om?
Något som hände oss båda, året du föddes.
Min operation?
Om jag hade hört sanningen från henne...
Vilken sanning?
Hon hade vaknat
och jag hade sluppit den jäkla ungens röst.
Mamma.
Vad hände med min operation?
Aldrig ska denna mor tala
med sin dotter om vad hon nu delar med Julieta.
Men jag ska sjunga det för dig.
En mörk och sorglig hemlighet
Som jag inte kan säga
Efter att ha förlorat medvetandet
Jag kan bara sjunga
Marc...
förlåt att jag tränger mig på.
Jag hade inte gjort det om det inte var viktigt.
Mamma säger att Julieta skickade ett meddelande
om min operation som bebis.
Jag frågade pappa och han förnekar det. Men jag känner att något är fel.
Visste du att Rebeca opererades efter födseln?
De sa att hennes bröst öppnades upp två gånger.
De transplanterade flera organ.
Jag kollade efter vår olycka, men berättade inte.
Vem var donatorn?
Ett barn utan namn.
En bebis från slummen utanför Madrid, som en dag försvann.
- Så enkelt. - Det var det inte.
Först fick de kidnappa flera barn och ta blodprov
för att kolla deras blodgrupp och antigener, så att de matchade Rebecas.
Så valde de pojken de tömde.
Vem dödade bebisen?
- Pengar. Rebecas morfars pengar. - Vem dödade honom?
- Jag vill inte säga. - Berätta.
Efter allt vi varit med om.
Vi alla.
Jag kunde inte ens skriva klart romanen.
Kom så går vi och lägger oss.
Redo att skriva slutet?
Vi gör det.
Vem börjar?
Du.
Efter att ha hoppat av
vår resa under påsken...
Eller snarare,
efter att ha ljugit om min mors hälsa som en ursäkt att åka till Madrid.
Jag ville inte ens träffa mamma.
Jag åkte till pappas hus för att träffa Olmo.
Jag var så besatt av honom
att jag inte brydde mig om att pappas nerver bara blev sämre
för var dag som gick.
Jag hade aldrig hört honom så förut.
Jag gör allt för alla! Vad gör du?
Ja, visst.
Kokainet kommer att döda dig! Ta dig samman!
- Idiot! - Rövhål!
- Stick. Kom aldrig tillbaka. - Visst.
Vad gör du här?
Kör bara!
Vart fan tar du Rebeca?
- Hon hoppade in själv. - Ni två?
Nej, för fan! Jag visste att nåt pågick.
Men ville inte föreställa mig det. Gå in!
- Gå in! - Jag ska förklara,
- men inte nu. Jag vill inte se dig såhär. - Gå in, nu!
Nej, pappa!
Snälla! Gör mig inte illa!
Nej, pappa!
- Du vet inte vem Olmo är. - Olmo.
Pappa, du gör mig illa!
- Lugn. - Slåss inte!
Nej, slåss inte!
Sluta! Snälla!
Pappa, förlåt mig för detta.
Men det är starkare än mig. Jag måste åka med honom.
Kör.
Vill du ta över?
Efter att du dumpat mig, åkte mamma och Amaia med till Pyrenéerna.
Ska vi ge henne ett kinesiskt namn eller...?
Jag gillar Xian.
Jag föredrar ett namn härifrån.
Det kanske är bättre.
När kommer hon?
I sommar.
Under tiden
körde mina morföräldrar med.
De skulle träffa min gammelfarbror, prästen vid klostret Torreciudad i Huesca.
Mamma var så vilsen att hon åkte med.
Svårt medicinerad.
- Víctor. - Macarena.
Maca!
- Hallå, var är du? - Veronika, åk inte till Monte Perdido.
Vad menar du? Varför? Är du galen?
Jag lämnade min familj för dig. Skojar du?
Jag är ledsen.
Min dejt är inställd.
Inställd?
Jag sa att jag inte skulle åka.
Men det tänker du väl?
Till Monte Perdido. Med mig.
Efter allt vi lämnar bakom oss...
Ja.
Jag åker med dig.
Du kan ta mig till världens ände om du vill.
Den heliga begravningsprocessionen avancerar långsamt med begravningståget.
och medlemmarna av brödraskapet av Triana.
- Olé! - Vi är alla lika! Till himlen!
Hej.
Är du hemma?
- Hurså? - Gå till din app för kartor.
Så du kan se var jag är och resa med mig.
- Jag kan inte nu, jag... - Det är en väg i Lleida,
mellan Alvifar och Cemalles.
Alvifar?
- Ser du? - Ja, jag ser.
Landskapet är fantastiskt. Önskar att du var här.
Nu ser jag tjurar.
Tjurar.
Vad pågår här?
Jag vet inte.
Kom igen. Kör bara om.
Vilka är de? De har kört bakom ett tag.
De lämnar oss inte i fred i sin vräkiga bil.
De ser skumma ut.
Något är fel, Rebeca.
- Vad är det? - Bromsarna!
Marc!
Är du okej?
Min älskling.
Hur mår du?
Marc? Marc!
Jag lever.
Amaia, min älskling. Svara.
- Säg något. - Amaia.
Vad är det med Marc?
Vad i...?
Det var...
Jag var...
Det var en...
Marc!
- Marc! - Rebeca, jag minns inte att du var där.
- Jag berättade aldrig det. - Marc!
Hjälp!
Här borta! Snälla!
Marc!
Ur vägen. Rör inte de skadade.
Marc...
Prata med mig!
- Vi vet inte hur många är skadade. - Försiktigt.
Ingen fara, vi är här.
Nej, jag vill vara med min son.
- Marc! - Herregud.
Olmo!
- Axlar och ben. - Marc.
Se så.
Ett, två, tre.
Kom nu.
Redo?
Marc...
Jag har henne.
Amaia!
Andas!
Amaia!
Amaia lever!
- Hon lever! - Marc, Amaia lever!
Jag berättar för din mor.
Nuria.
Amaia lever.
Rebeca.
Ja.
Olmo är Marcs far.
Blodtryck. Möjligt blödning.
Operationssal redo.
Amaia överlever.
Hon bröt bara en arm.
- Och Nuria? - Hon dog i ambulansen.
Stackars Marc.
Nuria sa att du är Marcs far.
Visste du det?
Nej.
Morfar?
Vad gör du här?
En olycka. Vi körde på en ko.
Jag är ledsen.
Vi kan inget göra.
Nej! Säg inte så. Det måste finnas något.
Han behöver flera organ. Och har bara ett fåtal timmar.
Ja, transplantationer räddar liv.
Ditt var ett av många.
Min fru behöver en transplantation.
Jag tror att en kvinna har dött. Jag betalar vad som helst.
Vi kan inget göra för henne.
Men kan ni rädda pojken?
Vilken blodgrupp är Marc?
O negativ.
Jag ska hitta en donator.
Hur?
Vem ska du hitta?
Jag gjorde det för henne. Morfar!
Nu gör jag det för honom.
Rebeca.
Jag älskar dig mer än något annat i världen.
- "Sant." - Transplantationer räddar liv.
- "Transplantationer räddar liv." - Ditt var ett av många.
Jag gjorde det för henne. Nu gör jag det för honom.
Musiken reflekterar
meningen som brödraskapet förmedlar om död, men även frid.
- Hallå? - Är detta Olmo Mendozas far?
Ja.
Den bedrövade, men vackra Virgen de la Soledad
blir buren bredvid tåget.
förmedlar om död, men även frid.
Hon är en.
Den fantastiska Virgen de la Soledad
blir buren bredvid tåget.
Rebeca.
Du är på rätt rader.
Föreställ dig det värsta, så har du rätt.
"Föreställ dig det värsta, så har du rätt."
Amaia.
Víctor och Olmo dödade bebisen, va?
Berätta.
Vem gjorde det?
Ingen vet vem som gjorde vad.
Men ja...
de dödade pojken.
Var det deras sista jobb för sin far?
Ja.
"Jag är ledsen.
Jag har
inget mer
att lägga till berättelsen."
JAG HAR INGET MER ATT LÄGGA TILL BERÄTTELSEN
Det är nummer 21, en av Dénias bästa villor.
Jag åker.
Du är tidigt ute.
Vad hade du tatuerat på axeln?
En örn?
Jag minns inte ens.
Du täckte över den efter att du mött min mor.
- Jag var ett fan av La Maca. - Visst.
Och du råkade bara stöta på henne.
Jag var i min vagn. Hämtade mig från operationen.
Och med en blick, fann ni vad ni behövde
och började bo ihop.
Det är vad du alltid sa.
Var det verkligen en slump?
Var du verkligen ett fan av La Maca?
Nej.
Men jag blev det när jag hörde henne,
när jag bytte dina blöjor.
Och morfar?
Hur lät min morfar dig,
av alla människor, bo med mamma?
Han visste inte vem som gjorde det.
Han betalade för att slippa veta.
Han måste ha betalat bra, för ingen i familjen visste.
Förrän Julieta...
Din mor berättade för min.
Hur kunde du leva med mamma och mig efter vad du gjort?
Pojken gav dig sitt liv.
Jag ville nära det, genom dig.
För att du kände ånger?
Kort därefter älskade jag dig som en dotter.
Jag kände mig som en far.
Sen förälskade jag mig i din mor.
Jag vet ännu inte vem. Vilken av bröderna som dödade pojken.
Det var jag.
Tack ska du ha, pappa,
för att du tagit hand om mig.
Hej.
- Marc. - Hej.
Undertexter: Tomas Lundholm