www.titlovi.com
ЛИЧНА ИСТОРИЈА ДЕЈВИДА КОПЕРФИЛДА
Хвала.
Било да се испостави да сам херој сопствене приче
или то место заузме неко други...
...ови тренуци морају бити приказани.
Дошао сам на свет у "Враништу".
Пеготи! -Стижем. Стижем.
Као што сам обећала. Видиш, Пеготи је обећала.
Стижем, љубави. Само још три секунде.
Три секунде је предуго.
Где су пешкири?
Добро. Зашто носим ово?
Паничим. Тотално паничим. Пеготи, глупачо.
Сад, Пеготи!
Бићу с тобом за 45 секунди, 45.
Пеготи!
Само диши. Само диши, моја љубави. Враћам се за два удаха.
Пеготи!
Покушавај да се претвараш да не боли. -Боли! -Знам.
Мој живот је започео мојим рођењем.
Госпођа Дејвида Коперфилда?
Госпођа Тротвуд. Чули сте за њу? -Да.
Верујем да сам имала ту част.
Па... Сад је и видите.
Могу ли да питам, зашто "Враниште"?
Кад је супруг купио кућу волео је да мисли да је било врана около.
И да ли је? -Није!
Мој залудни покојни брат.
Назове кућу "Враништем", поверује да вране постоје.
Боље би јој пристајало "Лаковерни дворац".
Хоће ли ова особа више престати, госпођо? -Немој, Пеготи.
Пеготи? Пеготи? Пеготи?
Да ли је могуће да је људско биће отишло у цркву и добило име Пеготи?
Мајка ти је кијала кад су те крстили?
Извините, како се оно беше зовете? -Тротвуд.
Смешно, мислила сам да вам је име "Ругала се шерпа лонцу", али нема везе.
Ево је. Стиже девојчица.
Или дечак! -Не, не, не. Биће девојчица. Сигурно ће бити девојчица.
Молим вас, назовите је Бетси Тротвуд Коперфилд, а ја ћу јој бити кума.
И неће бити грешака у животу ове Бетси Тротвуд.
Нико се неће играти њеним осећањима, сиротица.
Боже, много си млада.
Треба нам бабица или доктор. -Овде смо.
Дођи, љубави. -Фино и полако.
Требаће нам пешкири. -Имам их много.
Фино и полако. Врло добро, врло добро.
Рођен сам у петак у поноћ.
То је то? Готово је? -Дивне вести!
Докторе, кажите гђици Тротвуд вести. -Како је, докторе?
Удобно онолико колико млада мајка може бити.
Не, како је беба? Како је она?
Дечак је, госпођо. Срећан сам да вам честитам.
Зашто честитате? Дечак је први близанац, а његова сестра се управо рађа?
Не. Родио се само један дечак.
Смешно.
Види те, бебо Дејви. Имаш лице као бресква.
А ја волим брескве. Волим. Да, волим.
Сећам се Пеготиних грубих прстију као мушкатни орашчић.
Смејеш се?
Све ми је изгледало превисоко.
У напад!
Ево ти, ти неваљали зли зече!
Видим очев надгробни споменик у сенци
лелујавог дрвећа, као џинова који шапућу тајне.
"Крокодили живе у Африци, Америци и Аустралији."
Какво изванредно поврће. -Није поврће, то су рептили.
Не, кажем ти, крокодили су кромпири.
Имају неравнине и шиљке.
Какав је то свет димљених шунки и спанаћа.
Лако се могу сетити људи са чврстим карактером...
Шта је оно Пеготи говорила, што си волео, кад си био мали?
"Свет димљених шунки и спанаћа." -Та је добра. Записаћу је.
Памтиш све што говори? -Тешко је заборавити. -Истина.
...и уткати сећања на њих у живот који ме је чекао.
СЕЋАМ СЕ ОДЛАСКА
Све је запакована за пут, Пеготи? -Јесте, госпођо.
Увек иди у средину, Дејви, ако желиш да победиш у игри икс-окс.
Стигао је господин с црном косом и
посебним манирима који вас је допратио из цркве у недељу.
Да, хвала ти, Пеготи.
Ово су ваши омиљени геранијуми? -Заиста јесу.
Уђите.
Склони шаргарепу. -Ти си сигурно глава породице. -Ја сам дечак, господине.
Драги дечаче. Дођи, рукујмо се.
То је погрешна рука, зар не, дечаче? -Дејви.
Можда се и твој начин руковања прими?
Ти си врло храбар дечак.
Дејви, мој слатки кромпирићу. Идемо до Јармута.
Мој брат ће нас одвести до тамо.
Погледај у небо, Дејви дечаче. Има га и превише, зар не? Чак и за птице.
Ако је земља стварно округла, како каже моја књига из географије, зашто је овај део раван?
Не свиђа ти се, Дејви?
Тамо је кртичњак, погледај. То није равно.
Ено птице тамо. То није равно. Ено цвета. И то није равно.
Равно је и тачка, у реду?
Добро, можда си у праву. Помало је равно.
Близу смо луке.
Тамо раде Хам и Емили.
Четири сата је. Завршила сам са чишћењем рибе. -Већ је четири? Ове могу да иду.
Ево га. -Окренем леђа на секунд а ти Хаме толики израстеш.
Заборавио сам колико снажно грлиш, Пеготи.
Поломићеш ми кости. -Та жена је људски крцко.
Господару Дејви, Хам. Хаме, господар Дејви.
Драго ми је, Хаме. Ја сам господар Дејви.
Такође. Показаћу ти где живимо.
Да ли је Емили ту? Не, четири сата је. Оне је... -Завршила је са чишћењем рибе. -Да.
Дејви, скочи. Хајде.
Пажљиво с њим.
Чекај да видиш ово.
Овде живимо, Дејви дечаче.
Невероватно је. -Није дворац.
То је брод постављен наопако. -То је Аладинов дворац!
Бићемо као пауци заробљени испод шољице за чај!
Тражи радост, тај дечак. И налази је.
Пеготи.
Ово место је дивно.
Дејви, дођи да видиш ово.
А овде ћеш спавати. -Свиђа ли ти се, Дејви?
Да, шта мислите, господару Коперфилде?
Мислим да је ово најпожељнија спаваоница коју сам видео.
"Најпожељнија." Свиђа ми се твој речник, Дејви.
Пеготи каже да ти је мајка дама. -Емили, где су ти манири! Ово је Емили.
Здраво. -Здраво.
Да ли су Хам и Емили твоја деца?
Не, они су усвојени. Њихови очеви су се утопили.
О, Хам. Не још једна уста за храњење!
Пусти ме да умрем и ослободим се.
То је гђа Гамиџ. И њен супруг се удавио.
Овде има много дављења.
Види ово. Не можеш се жалити на мало добре усољене харинге.
Само је гледај.
Кромпир је изгорео, као угаљ је.
И почиње. -Можда ми је ово последњи кромпир.
Могу ли на плажу, ујаче? -Јеси ли завршила с чишћењем рибе?
Да, јесам. Завршила сам у четри. -Риба се чисти до шест.
Риба пристиже стално, знаш. -Хам, радим од свитања.
Мораш да радиш док посао није завршен. -Нема везе.
Иди, али поведи младог Дејвија.
Хајде. -Пазите да се не удавите.
Шта је чишћење рибе?
Ако не желиш руке као моје, боље ти је да не знаш.
Хајде. Да ли је твоја мајка стварно дама?
Да, мислим да јесте.
Да ли се бави преписком и прима госте у соби за сликање?
Не знам.
Господин с великим рукама је дошао да би се дивио нашем геранијуму.
Волела бих да постанем дама. -Он има две обрве.
Кажем обрве уместо очију, јер су много упадљивије на његовом лицу.
Да.
Гледај! Погледај ово, Дејви.
Види се далеко од Јармута.
Емили, силази! Разбићеш се на комаде ако паднеш.
Здраво, Хаме! -Не бојим се.
Здраво, Дејви. Лепо се проводиш? -Да.
Драга мама, Јармут је упркос свему најлепше место у свемиру.
Емили ме је научила да бацам каменчиће и и жао ми је што не можеш то да видиш.
Она и Хам су постали најбољи могући пријатељи.
Шта је? Шта је?
Рекао сам им шта смо одлучили, наше новости.
Да смо се верили? -Да смо се верили, да.
Не можеш то само тако рећи. -Ми смо се верили.
Јеси ли срећан, ујаче? -Срећан? Рећи ћу вам колико сам срећан.
Као пас са две коске.
Или као власник који је у рупи, из које су ископане коске, пронашао гомилу златних сатова.
И новац! Да, толико сам срећан.
Сви треба да се венчају. -Тако је!
Шта имамо овде?
То је брод-кућа, господине.
Кућа направљена од брода.
Цртај само кућу или брод.
А не ове глупости.
Добро дошао назад, Дејви. -Гђо Коперфилд да ли је то нови прстен?
Јесте, мораш нам честитати.
Дејви, добио си тату.
Новог. -Новог тату?
Да, твоја мајка и ја смо се венчали. -Хтела сам ти рећи раније.
Ословили сте моју супругу презименом које није њено.
Сад је гђа Мердстоун. Запамтићете?
Сестро! Ово је Џејн Мердстоун.
Џејн, моја супруга Клара Мердстоун.
Добар избор.
Жао ми је што сам пропустила венчање и прилику да те упознам на врхунцу твоје лепоте.
Дечак. Претпостављам да има име?
Ја сам Дејвид, гђице Мердстоун. Како сте?
Нисам тебе питала, дете.
Фале му манири.
Мислим да је салон светао.
Окренут је на југ. -Ја ћу се побринути за то.
Ево је.
Ја сам гђица Мердстоун, загледаћу сваки креденац. И тај, и тај, и тај.
Изгледа као воштана фигура.
Или холандски сир. -То си ти смислио?
Требало би да запишеш. -Касније.
Дејви, дечаче.
Време је за твоју лекцију.
Глаголи имају два стања:
једно је активно,
друго...
Клара! -Џејн!
Требало би да се пребацимо на мање пријатне активности.
Џејн! -О, Дејви, Дејви. -Не, не говори тако. Или зна или не зна.
Не зна. -Џејн!
Подигни је. Читај.
Некад данас, дечаче!
Извините, господине. Не могу док ме гледате.
Као да... Речи имају клизаљке и склизну ми. Много сам глуп.
Као да учиш намештај. -Тишина, Џејн Мердстоун!
Ниси глуп, само си нервозан. -Тишина, Клара Мердстоун!
Клара Коперфилд, господине!
Едварде. -Дођи. -Едварде, молим те, не. -Клара. Дођи, дечаче.
Допусти супругу да васпита твог сина. -Едварде, молим те!
Не. Пусти ме! Дејвиде. Чекај. Дејви.
Кад год имам непослушног пса или коња ја га истучем.
Потчиним га, чак иако га то кошта сваке капљице крви.
Покушавам да учим, али не могу док ме ви и гђица Мердстоун гледате!
Ма немој ми рећи?
Едварде, молим те, престани! -Клара!
Дозволите ми да развалим врата, гђо Коперфилд. -Гђо Мердстоун. -Џејн!
Едвард га подучава. -Џејн! -Пустите га.
Лице као холандски сир. Нови тата. Чувени геранијум. Подчини га.
Шта ће бити са мном? -Одлазиш. -У школу?
Образовање је скупо, дечаче.
Оно што је пред тобом је борба са светом.
И што пре почнеш с њом то боље!
ПРОГНАН САМ У ЛОНДОН
МЕРДСТОУН
Ставиш чеп с ручним вадичепом и додаш је Бледом Кромпирићу. Он стави етикету.
Имаш пет минута или ће те стари Крикл обесити због забушавања. Идемо.
Повуци. Само повуци. Само повуци. -Тако је сићушан!
Не брини, смислићеш нешто. Где живиш?
Спавам код породице Микобер, коју тек треба да упознам.
"Коју тек треба да упознам?" Где си ти растао? У Виндзор палати?
Ево, вежбај.
Тишина!
Рекао сам тишина, зар не? Нисам рекао да престанете да радите!
Ко је разбио флашу? -Он је, господине.
Разбијаш боце? Првог радног дана?
Жао ми је, господине. -Жао ти је, је ли? Видећемо колико.
Знаш моја правила. -Правила. -Пола дана рада плаћа једну боцу. -Боцу.
Чувени дечак који уједа. Приђи. -Уједајући дечаче! Приђи.
Срећан сам што познајем твог очуха. -Очуха.
Човека с чврстим карактером. -...ктером.
Завежи је за њега, Тангеј. -Вежи, Тангеј. То сам ја. Извините.
УЈЕДА
Види натпис на његовим леђима. Шта пише? -Да уједа.
Хеј! Отвори врата! -Не можеш побећи!
Варалице! Знамо да си унутра!
Хајде, Микобере! -Микобере, унутра си?
Хајде, отвори врата! Скидај катанац!
Хајде, Микобере! Одмах отвори врата!
Ви сте г. Микобер? -Ви сте господар Коперфилд? -Јесам.
Како сте, господару Коперфилде?
Врло добро.
Господару Коперфилде, било би ми од помоћу кад бисте се придружили оним џентлменима
и опонашајући њихове клеветничке повике изговорили следеће: 'Вамо, иза. Он утече.
Овамо, иза... -'Вамо. -Овамо. -'Вамо, као тамо-вамо.
'Вамо. -'Вамо, иза.
Он побеже. -Утече. -Утече.
Тачно. Сјајно. Ово је прави тренутак.
Отвори!
Хајде!
Паре на сунце, молићу!
Микобере! -'Вамо, иза. Он...
Шта? -...утече? -Утече. -Микобере!
Ево га! Микобере, дођи!
Вратићемо се сутра, Микобере.
Не можеш се заувек крити. -Нећеш се извући.
Одлично извођење, господару Коперфилде. Добро дошао у наш скромни дом.
Ко су...? -То су... -Шакали! Хијене! Задовољство ми је!
Ова жена је зеница мог ока, господару Коперфилде.
Моје срце куца за њу.
Укратко, моја супруга. -Како сте?
Дугујеш ми за свеће. Плати ми. -Биће. Платићу ти.
Сат. Сат. -Не, дај ми тај сат. -Руке к себи, ти одвратно створење.
Сат је врло драгоцен. -Микобере! Микобере! -Оставите ме на миру!
Хвала. -Не, не, не!
Добро, то је то!
То је то! Ово је превише!
Окончаћу ово. Где ми је бритва? Бритва. -Мислим да је нисмо продали.
Бритва!
Сец и крај. Даћу им крв коју траже. -Никад. Држи је.
Ако одлазиш, и ја ћу!
Ако вам нешто значи имам нешто новца за вечеру од г. Мердстоуна.
Тако је талентован.
Ево. -Гђа Микобер је позната по својим овчијим котлетима.
Желите ли један? -Не, не. То су твоји посебни котлети и нарочити кромпири.
Слободно се послужите. Ово је права гозба.
Одлично.
"То су твоји посебни котлети и нарочити кромпири."
Лондон има највише чуда и порочности него сви градови света.
Градови.
И на нама је, Дејвиде, да идемо куд год изаберемо.
Не, не доле. Повериоци су тај пут учинили непроходним.
Два кројача и најнеразумнији човек за погачице.
Још поверилаца.
Оштрач ножева, млекар и необуздани цвећар.
Лоше стојимо финансијски, али нешто ће искрснути.
Али зар нам неће нестати путева? -Већ јесте. Бежи!
Овуда! То је св. Павле.
Напред! Десно! Десно! Десно.
Он је запушач свих запушача.
Пет минута.
Настави тако, Вилсоне, иначе ћу морати да зачепим још шест
да бих надокнадио твоје четири. Замисли да си акробата.
Много боље. Добро је. Брже.
Надам се да је твој дан био изванреднији од мог.
Свакако је укључио изванредан број флаша.
Да је г. Микобер имао шилинг за сваку боцу коју си зачепио у складишту данас...
И даље бих се суочио с изванредним грозним огромним дугом.
Ја сам као сасушени парадајз у нашој башти. Укратко, избезумљен сам.
Очекујемо ли посетиоце? -Извршитељи. Сакриј... Сакриј кашике!
Дете. -Тепих. Тепих. -Држим га.
Држи дете. -Држим је. -Држи тепих. Пусти га.
Шта се дешава?
Извршитељи. Готови смо. Сунце залази над нама. Затвор нас чека.
Завесе. -Узима завесе.
То није твоја пилетина. Крадеш поштено зарађену пилетину.
Бар му дозволи да заврши с јелом, злобни мајмуне.
Склони руке с Микобера. Помодри као бресква.
Марта! Извршитељи одводе Марту!
Дођи. -Добро је. Надам се да сте срећни.
То су све моје ствари! Свети Павле.
Док нешто не искрсне.
Коперфилде!
Уђи. -Уђи.
Твој очух ме је обавестио. -Обавестио. Да ти је мајка болесна. -Болесна.
Колико тешко? -Кажи му. -Џејн. -Џејн.
Молим вас, реците ми. -Нећу те лагати.
Врло је болесна. -Врло је болесна. -Врло је болесна. -Врло је болесна.
Опасно болесна. -Мртва је.
Много нам је жао.
Кад је сахрана? У суботу. -У суботу.
Субота.
Да ли да пођем сад с вама или касније да узмем кочију?
Не, у прошлу суботу. Већ је сахрањена.
Нисмо хтели да дижемо ларму. -Ларму.
Коперфилде! -Коперфилде!
Коперфилде, дозволићу ти то. Узнемирен си.
Али немој... -Немој...
То је то. Пола дана рада. -Пола од ништа је ништа.
С обзиром на твоје претерано реаговање добро је што ниси био на сахрани.
Не можете да узмете од неког ко нема ништа!
Ништа! -Мисли на своју будућност, дечаче!
Сем твоје тетке Бетси немаш никога.
Заслужујем више од овог. Много више!
Дејвиде!
Вас двоје сте духови. Увек сте били мртви.
Тишина!
Хеј! То је моја кутија! Не!
Хеј! Хеј! Лопове!
Извините. Знате ли где гђица Тротвуд живи?
Око 1,6 км горе овим путем.
Срећно. Жестока је попут јазавца. -Хвала.
Џенет! Магарци!
Магарци! -Хајде! Хајде! Бежите!
Иш, иш, иш! Бежите с мог травњака! Ударићу вас по ушима!
Идите! Ово је област без магараца! Мичи се!
Невероватно! -Неко! Неко, молим вас! Краљ Чарлс И. Сигурни смо да је мртав?
Последњи пут кад је виђен у јавности није имао главу.
Добро. Хвала ти. Захваљујем. Ено дечака тамо.
Не, не. Иш. Не требају нам младићи. Имам виле.
Ја нисам обични младић. -Позваћу полицију.
Слушај! Ти си моја тетка!
Џенет! Ја сам твој братић.
Ја сам Дејвид Коперфилд. Из "Враништа". -Господине Дик!
Злостављан сам и радио сам посао који ми не пристаје. Ти си једина породица коју имам.
Уђи. Уђи. Џенет! -Да, госпођо? -Господине Дик. -Да донесем воду.
Слабо сам јео.
Мислим да видим магарце тамо. -Господине Дик!
Не пипај ништа. Тако је. Тако је. -Жао ми је. -Можеш ли прекрити ствари?
Ево га. -Не у фотељу. Из Беча је. -Врти ми се. -На софу.
Пада на фотељу. -Пашћу. -Онесвестио се.
Хеј? Можеш ли да устанеш?
Шта радиш? -Дајем ти лек. Оживљавам те. -То је дресинг за салату. -Стварно?
Мислила сам да је армањак. Немам наочаре.
Имаш ли негде салату прекривену мелемом?
Глава му је потпуно одстрањена? Сигурни смо у то?
Оставимо Чарлсову главу по страни на тренутак, г. Дик.
Наставићемо касније. Разумем.
Како сте? -Г. Дик, не будите луди, нико није паметнији од вас само кад хоћете.
Дејвид Коперфилд, мој брат, чули сте да га помињем?
Да, баш малопре.
О, мислите пре тога? Да, сећам се. Гладан сам.
Колачи. То су колачи. -Господине Дик.
Мој брат, Дејвид Коперфилд, ово је његов син који је побегао.
Шта ћемо с њим? -Оно што можете је...
Да сам на твом месту, окупа бих га. -Џенет! -Да? -Припреми каду. Ту си.
Да, госпођо. -Г. Дик, увек погоди.
Ствар је у томе да нисам дуго јео.
Магарци! Џенет! -Да, госпођо?
Има их бар 50. -Права најезда. -Хвала.
Да ли ће моја тетка стварно да...? -Примени насиље над дечаком? Да.
Она је невероватна жена. Врло нежна.
"Неко! Неко, молим вас! Неко, молим вас!"
"Одрубљена глава?" "Сигурни смо?"
"Џенет! Магарци!"
ОЧАРАВАЈУЋИ РОЂАК МОЈЕ ТЕТКЕ
Добро јутро, г. Дик. -Уђи, уђи. Цртам слово "кју".
Велико слово "кју". Покушавам различите облике.
Овај ми се свиђа.
Цигара у пепељари. Видиш ли? -Или змај на канапу.
"Сечиво џелата хладно је и оштро." -Извините?
Твоја тетка ми је дала овог змаја да би ме охрабрила да изађем
повремено из куће док она пије кафу у миру.
Још увек нисам изашао.
Видим да пишете приче о Чарлсу И.
Зашто? Зашто то говориш?
Видим пригодне напомене о њему. Посвуда. -Да.
Да, краљ Чарлс И ми се прикрада.
Покушавам да саставим петицију о побољшању услова становања за сиромашне раднике,
радим врло напорно на томе, али мисли о глави краља Чарлса ми стално навиру.
Извините. Глави краља Чарлса? -Да.
Одсекли су му је због неслагања. -Године 1649. То је добро документовано. -Стварно?
Из разлога који ми нису сасвим јасни, одлучили су да
његове узнемирујуће мисли из његове главе преселе у моју.
Врло незгодно. Морам да их записујем, видиш. -Записујете их?
Да, ја...
"Подижем губилиште носећи две кошуље,
тако да се дрхтање може приписати само мом страху."
Сигурно мислиш да је ово врло чудно. -Не, не, не!
Никако. Нешто слично се и мени дешава.
Стварно? С краљем Чарлсом?
Не, али сам схватио да кад сам с неким особама чврстог карактера,
њихови гласови ми се урежу у мисли.
И...
И ја их такође записујем.
Као и ствари које запажам. Ово је св. Павле.
Видите.
"Поспане очи гђице Мердстоун као два црвена сунца."
"Боце се покрећу железним клиповима
који иду горе-доле као меланхолични луди слонови."
Шта мислите? -Мислим да је врло добро.
И твој рукопис је одличан. -Доручак је спреман!
То би био доручак.
Тетка, г. Дик да ли је он уопште...? Помињао је Чарлса И? -Поприлично.
Повезује се с одређеном ситуацијом с великим узнемирењенем и узрујаношћу.
Али нек те то не завара, његов ум је бритак као хируршки нож.
Можда могу да му помогнем. -Онда иди, Тротвуде.
Џенет час посла може да скува јаје на меко. -Хвала.
Извините. Тротвуд? -Да, мислила сам да те могу звати Тротвуд.
Ако ћу финансијски помагати мог братића, желим да ми се допада његово име.
Тротвуд, то сам ја, да.
Господине Дик!
Господине Дик? Господине Дик?
Је ли време ручку?
Не, мисли из главе краља Чарлса вас успоравају?
Покушавам да их држим под контролом, али се нагомилавају и тлаче ме.
"Док умирем, одмичем се од корумпиране круне ка..."
Не, г. Дик, можемо их ослободити. Можемо их послати у небо.
Не могу рећи да се осећам боље. -Мора да полети прво. Дођите.
Време је за пуштање змаја! -Води! Води!
Горе, горе, горе! Лети! -Тако је, г. Дик. Полако. -Не могу да верујем.
Небо упија моје речи.
Што више речи иду... -То моје мисли постају бистрије.
Нисам се овако осећао...
Као да се поново припремам за правосудни испит.
Пре свега овога, делио сам степениште с Томијем Тредлсом. Био је сјајан момак.
Французи би рекли: Диван друг.
Види ти то. Потпуно сам заборавио да говорим француски језик.
Ово је изузетан дан. -Дивно је видети вас тако слободног.
Није ли то величанствено? -Дивно.
С једном руком, господине. С једном руком.
Овај дечко је сјајан. -Хвала. -Тротвуд. Дејвидов син.
Хвала, Тротвуде Дејвидсоне. -Задовољство ми је, господине.
Магарци! Иш! Иш! Хајде!
Бежите! Скуваћу гулаш од вас! Прави сам зликовац!
Тако је. Иш. -Врло насилно терање. -Здраво.
Патимо од најезде магараца.
Ти си сигурно Тротвуд. Ја сам Викфилд.
Водим рачуна о финансијама твоје тетке. Ово је моја ћерка, Агнес.
Наклон. Ретко ко ми се клања.
Надам се да ћу започети нову моду. Сем ако сматрате да је то неприкладно.
Никако, Тротвуде. Тражићу да то радите сваки пут кад се видимо, као да сам царица.
Или умоболна. -О, господине Викфилде. Агнес лепо те је видети.
Добро сте? -Било је то лепо путовање.
Стварно? -Да ли је рано за шери? -Мало.
Вино, онда. У Сингапуру је седам увече. Ваљда. -Оче, прерано је за пиће.
Тротвуде, г. Викфилд је власник једне
добре образовне установе у Кентерберију.
Одмах је за петама познатијих установа.
Никад ми се није угасила жеђ за образовањем.
Стварно? Одајете утисак врло образоване особе.
Сав овај разговор о жеђи чини ме жедним.
Како иде посао, г. Викфилде? -Све је добро.
Наравно увек има изазова. Смањене тарифа.
Нестајање меркантилизма. Могу вам показати на глобусу...
Овде, у Европи и Америци. Могу да наставим с набрајањем.
Индији. -"Све је добро", било је довољно.
Неко, неко!
Не, не, не, г. Дик. Дођите. Придружите нам се.
Здраво. Ја сам г. Дик. Много волим колаче с ђумбиром.
Као и ја, г. Дик. Обожавам љуто.
Много ми је драго што смо се упознали. -Такође. Хвала.
Можете ли нешто да ми потврдите? Моја глава... -Да?
Јесам ли у праву? Глава ми је спојена с телом? -Да погледам. Јесте.
Без икакаве сумње јесте. -Драго ми је што то чујем.
Желиш да видиш мог змаја? -Да, молим. Хвала. -Идемо, Дејвидсоне.
Где је? -Г. Дик? -Не.
Агонија. Говори о краљевој агонији. То иде тамо горе.
Он верује да кад су погубили Чарлса И да су краљеви
проблеми прелетели из његове главу у главу г. Дика.
Зато их шаљете да одлете на змају? -Тачно. -То је логични след ствари.
Свиђаш ми се. -Каква срећна случајност и ви се мени свиђате.
Дејвидсонова идеја. Дечко је чудесан.
Г. Дик, изгледате као да свирате бубњеве. -Изгледа. -Запиши то.
Средићу да се Тротвуд упише код гђице Стронг. Ово захтева прославу. -Да.
Ура! -Ура.
Пре сам мислио на... -Чај? Џенет? -Да.
Чај. -Чај. -Чај. -Чај. -Чај. -Чај.
Може чај. -Време је за пуштање змаја!
Г. Викфилде, узмите једну велику чашу вина? Много га волите. -Волим, г. Дик.
Дирнут сам што сте се сетили. -Ради, Агнес!
Не бих да се хвалим да сам стручњак, али... -Радите ли ово сваки дан?
Гледајте! -Гледај колико је срећан.
Време за пуштање змаја!
Недостајаће ми наши пикници кад одеш у школу.
Допашће ти се школа гђице Стронг.
Није у најбољем стању, али је добронамерна. -Помало као мој отац.
О, немојте.
Хвала.
САЗНАЋУ ДА ЛИ САМ ЏЕНТЛМЕН
У реду је. -Не, не. Није ми проблем. Из чисто хришћанског задовољства.
Ја сам Јур... -Можете ли отворити врата? -Г. Викфилде, полако.
Ове степенице су смртоносне. Много су високе.
Јураја, нема потребе. -Не могу. -Још мало. Хајде. Један корак.
Полако. Ето га. -Господине Викфилде. -Госпођице Стронг. Добро дошли.
Ви сте добро дошли. Ја сам већ овде. Збуњен сам. -Од труцкавог пута.
Ово је Кропвуд Тротерфилд. Тротвуд Коперфилд.
Драго ми је, гђице Стронг. -Задовољство је моје.
Шта вам је то у руци? -Само парче зида. Али све је у реду. Пратите ме.
Ми живимо тамо. Посети нас. -Хоћу.
Ја сам Јураја Хип... -Е, ево нас!
О, Боже. Ово је разочаравајуће. Јураја, капље.
Да донесем канту? -Хвала. Пратите ме.
Као и све велике старе установе и ми имамо наше мале традиције.
Добро јутро!
Допустићемо г. Стирфорту да заврши смешну причу о учитељу географије.
Носи најкраћу од своје три перике.
Ово је Коперфилд. Нов је.
Толико сам схватио, гђице Стронг, али хвала на обавештењу.
Одлично, г. Стирфорте.
Одушевљен сам што смо се упознали, господару Коперфилде.
Хвала. -Јураја, однеси то у спаваоницу. -Дубоко сам понизан.
И тако је Јураја Хип обрисао себе из собе.
Стирфорт. Џејмс Стирфорт. -Дејвидсон. Не, Дејвид...
Не, извини. Тротвуд Коперфилд. -Има ли цртица између?
Видиш, тетка ме зове... -Како би описао нашег друга Хипа?
Компликован је. -Компликован. -У ком смислу? -Тешко га је описати?
Трза устима као радознали гуштер. -Да, ради то. Кажи још нешто.
Стоји ти толико близу, ближе него твоја сопствена кошуља.
Да. Имаш бритак језик. Свиђаш ми се. Дођи, седи. Маркаме, помери ове момке. Брзо.
Померите се. -Дођи, седи. -Још се померите. -Седи овде. -Извини.
Пазите! -Извини за урушавање. Фондови старог Викфилда пресушују.
За разлику од њега. -Воли да пије. Знаш Викфилда?
"Да ли је рано за шери?"
Овако покушава да увуче иглу.
Па, добро дошао. Да?
Добро дошао.
Драго ми је да си дошао.
Леп крој прслука. Ко ти је кројач? -Неки човек.
Из Довера. Тетка ме је одвела... -Тетка те је грдила?
Сигурно ме је неколико пута добро изгрдила.
Бела рада у пољу није тако свежа као што си ти.
Зваћу те Дејзи (Бела рада). Да ли би ти сметало? -Никако.
Зашто би, Дејзи?
Имам неко вино од рибизле и колач с бадемима, хоћеш ли?
Врло радо. Хвала.
Имаш ли сестру,...
...Дејзи? -Немам. -Штета.
Дејзи.
Да? -Читај ми.
Не могу да спавам. -Читати?
Књига је предугачка. Да ти испричам неку моју причу?
Можда о љубазној болничарки која је спавала у преврнутом броду у Јармуту.
Не волим чудне приче. Извини. -Добро.
Знаш ли неку страшну причу? -Знам о злом власнику фабрике. Да.
Зове се Мердстоун и ужива у плашењу деце.
Доста! -Чудовиште. -Има једнако окрутну сестру.
Дакле, он има сестру.
Она је хладна и метална дама.
Поломићу је -Онда ћу ја поломити тебе. -Џејн! Џејн!
Тишина! -Не!
Хоће ли бити освете? Чекај мало.
Слушај ме.
Измислио си ове приче о дечаку из фабрике тек тако?
Да. -Дејзи, ти си стварно осмо светско чудо. -Хвала. -Треба да објавиш то.
Знаш много детаља из фабрике. Отац ти се бавио производњом?
Очух. -Очух?
Имао си очуха, али те је одгојила тетка?
Погледај. Ко је оно, Стирфорте? -А, да. Најстарија гђица Ларкинс.
Лепа је, зар не? -Пламтећи лепа. -Верена је за капетана.
Јер није мене још упознала. -Погледај.
Две побегле пудлице гђице Стронг. -Веома забавно.
Хеј! Даме! Пребићу вас с једном руком. -Хоћеш да се бијеш? -Да.
Онда, господине...
реците кад! -Туча!
Претпостављам да умеш да боксујеш? -У извесној мери, наравно.
Добро, господо. Није дозвољено притискање очних јабучица.
Не... У ствари, све остало је дозвољено. Позор, почните!
Устани! Одмах устани! -Дејзи примени аперкат. -Шта? -Аперкат.
Готово је. Готово је.
Дејзи. На неки начин био си врло добар, Дејзи.
Одведимо те у Викфилдову кућу. Хајде. Устани.
Хвала. -Хвала.
Хајде.
Пробај да не умреш или било шта тако досадно, Дејзи. -Потрудићу се.
Какав самоуверен господин.
Мајка ме је научила медицинским основама.
Она је праља овде. Пере вашу постељину.
Увек је врло чиста. Релативно.
Пукнуће од захвалности што сте то приметили, господару Коперфилде.
Гђица Викфилд је врло... Зар не мислите? -Врло је шта?
Драги Тротвуде, рекли су ми да си овде.
Боже, погледај те. Верујем да је други момак страшно повређен.
О, да. Готово је мртав. Премеравају га за ковчег.
Какав је Јурај био? -Као људска прехлада је. Толико се уноси. -Да.
Као да ти живи у носу и копа рупу. Споменуо је мајку? -Мајку?
О, Агнес, пукнућу од захвалности што си ми поставила то питање.
Стирфорт те је увукао у тучу? -Не. У ствари, пробао је да ме заустави.
Мисли да џентлмен не треба да се туче с месаровим сином. -Џентлмен? -Да.
Стирфорт мисли да сам џентлмен.
И јеси.
Претпостављам да му ниси испричао о својој прошлости. -Нисам.
Први пут ме неко сматра једнаким себи. Сем тебе, Агнес.
Гледам те као сестру. -Посебну?
Посебну сестру.
Смем ли вас позвати на чај, господару Коперфилде? Са мном и мајком.
Каква штета. Бојим се да имам обавеза тај дан.
Који дана? Мислим да нисам рекао дан. -И није. -Разумем.
Господару Коперфилде, разумем. Није прикладно да вас позивам на чај.
Не, не, биће ми драго да дођем, г. Хип. -Зовите ме Јураја, молим вас.
Мајка ће полетети као ракета. Као ракета.
Можда 14-тог, у четири? И уколико гђица Викфилд жели...?
Нажалост тад сам заузета.
Наравно. Планирао сам да ти се придружим, зар не, Агнес?
Мислим да ниси.
Добро. Онда дефинитивно долазим на чај. -Тако сам поносам, што сте пристали.
То вам више не треба? -Не, наравно. -То је фин комад меса.
Надам се да се нисте увредили.
Три стотине ура! И 12 краљевских охо!
Што више змај одлети све те чудне мисли из главе краља Чарлса изгледа само нестану.
Свиђа ми се, али испричај ону о сиромашном дужнику с грозном хармоником.
"Нешто је на путу." -"Нешто ће искрснусти." -Да, то. -Одлична опажање, младићу.
Добили смо новог члана. Професор Микобер.
Добро јутро, дечаци. Молим вас, седите.
Боже, мора бити да је школа остала без новца.
Чини ми се да си живео с професором у Лондону, г. Коперфилде.
Професор? Да, кратко, али у исто времем и дуго. -Врло лепо. Врло углађено.
Јурај.
Добро јутро, дечаци.
Добро јутро. Добро јутро.
У које јело из велике гозбе знања ћемо заједно заронити у овом тренутку?
Укратко, шта тренутно учите? -Латинску граматику, господине.
Латински? Добро. Добро.
Amo, amas, amat. Да. Amo, amas,
Gymnasium. Geranium.
Coliseum. Australasian.
Possum. -Не. Possum је звер из Australasiana. Мала дистракција.
Смејуљите се, господо?
Урнебесно је? Укратко, је ха-ха? Не бих рекао.
Оно што вам треба је помоћ да се концентришете.
Верује се да музика може помоћи у упијању знања.
То је он. -Не говори ништа.
Доста! Доста! Дође ми да пробушим оловком бубне опне.
Молим, господине? -Стирфорт је мислио да је инструмент можда напукао.
Нисам. Мислио сам да је депресиван музичар.
Тишина, г. Стирфорте. Ко сте ви да вређате џентлмена?
Где је тај џентлмен? Видим само безобразног просјака.
Чула сам неко пиштање, професоре. Веверица се опет заглавила у цевима?
Он није професор. Питајте га за дужнички затвор.
Изнуђивао је новац годинама од Дејзи и пратио га је овамо како би наставио с тим.
Г. Стипгорџ је у праву. На моју срамоту био сам у затвору.
Чак смо и ми повукли црту кад су у питању бивши затвореници.
Иако је често та црта изнад већ подвучене црте у ствари.
Морамо се растати, ако дозволите. Г. Хип, испратите га.
Стирфорте!
Микобер је безопасан. -Лопов је користио твоју доброту.
Треба да ми захвалиш, Дејзи. -Зовем се Дејвид! Не Дејзи, не Трот!
Зовем се Дејвид Коперфилд! -Зашто се онда не држиш тога?
Велики корак. -Горе. -Господине Микобере! -Улази.
Господине Микобере. -Господару Коперфилде.
Тек што смо се срели опет се растајемо.
Као прича из Библије. Мора бити да постоји о томе нека. -Да.
Знали сте да студирам код гђе Стронг пре но што сте дошли овамо? -Колико се сећам, не.
Али предајете у истог згради где сам и ја...?
Чиста судбина и случајност. "Као муве безобразним дечацима то смо ми боговима."
Да цитирам нашег последњег песника. -Шекспир.
Укрцавање. Ко се укрцава?
Питам се...
Нашао сам новац за пут, али ми фали за карте.
Питам се могу ли вас замолити... -Само напред.
за тачно четири фунте, десет шилинга и три пенија?
ОД КЕНТЕРБЕРИЈА ДО ЛОНДОНА 1 ФУНТА
Пет фунти. -Постараћу се да је све четворострано решено. Укратко, квит смо.
Геометрија.
Срећан пут.
Претпостављам да сте заборавили. -Молим? -Претпостављам да сте заборавили.
Чај!
Ево. Колач? Прилично је чврст.
Волим чврсте колаче. Волим да знам да једем колач.
Не трпи ваздушасте колаче. -Јасно ми је.
Ово изгледа врло...
Боже. То је...
Дивно је тврд.
Видим да учите, г. Хип. -Ако можете зовите ме Јураја.
Да. Желим да побољашам своје судско знање.
Надам се да би г. Викфилд могао да ме узме за шегрта.
Можда постанеш партнер. -Задиркујете ме?
Ти то видиш као задиркивање. Мислио сам искрено, Јураја.
Јураја! Чула си? Рекао је Јураја. -Јесам. -Без подстицања, мајко.
Џентлмен. -Кад вас чујем да кажете Јураја, као да ћаскамо. Одушевљен сам.
Журите се? Брине ли вас да је скромност заразна болест?
О, не. Само не могу да останем дуго.
Можете ако закључам врата. -Можемо га држати као љубимца.
Молим? -Шала. Извините. Била је то шала.
Покушавао сам да научим џентлменски хумор из књиге.
Јесте. -Уистину. -Шта мислите о г. Викфилду?
Прилично ужива у вину, зар не?
Видео сам га да пије, али... -Видели сте га? Добро је знати.
Ваш познаник, професор.
Он припада сталежи? -Спавање с просјацима. То је уобичајено у Лондону?
Г. Микобер није просјак. Он је човек с варирајућим... -Још чаја.
Водио сам занимљив разговор са Микобером док сам му показивао школу.
Задивљујуће. Ваше време у Лондону.
О, мајко? -Да? -Донеси нам још једну боцу млека.
Ова је празна и потребна нам је још једна. -Као да вас узнемирује та боца.
Ваш пријатељ Стирфорт презире нижу класу. Права је фабрика презира.
Шта мислите о томе да ми обезбедите запослење код г. Викфилда?
Размишљам о томе да бацим на вас овај колач. Поломио би вам ребро.
Волите насиље, зар не?
О, види вас само.
Још колача. Морате мало понети кући.
ОДЛАЗАК КУЋИ И ИЗГЛЕДИ ЗА БУДУЋНОСТ
Желим кући. -Још два сата. -Магарци ће се вратити. -Онда за 45 минута.
Господине Викфилде! Земља је неравна. Пре минут сам готово пала.
Врло је опасно! -Јесте. Треба нам знак упозорења!
Још вина? -Не за мене. Ни за њега. Много хвала.
Схватам. Дакле, желите да однесем ово укусно црвено вино?
Да, молим вас.
У ствари, можда мрвицу. Хвала. Трунку.
Госпођо Стирфорт.
"Хеј, даме!"
"Могу вас пребити једном руком."
Поправљаш се.
Џејмсе? -Мајко. Ово је...
Дејвид Коперфилд. Драго ми је да смо се упознали госпођо...
Какво вам је порекло г. Коперфилде? Ко су ваши људи?
Моји људи? -Ваша породица. Имате ли је?
Родитељи су ми умрли кад сам... -Прешколско? -У Лондону. -У којој школи?
Крикл. -Крикл? То је неки светац? Не бих рекла. Ко је био управник?
Господин Мердстоун. -Каква је била униформа?
Панталоне, наравно, и...
У сваком случају... Џејмсе, откако сам овде ти си све бељи.
Видећемо се на бесконачном говору гђе Стронг. Понела сам књигу. И јастук.
Моја мајка. -Боже! -Да.
Приметио си ожиљак? -Јесам.
Кад сам био мали једном ме је изнервирала и бацио сам чекић на њу.
Срећно и Бог те благословио.
Био си ми омиљен и најзгоднији.
Ево књиге. -Хвала.
Нема ни дашка ветра.
Да, ваздух је миран као краљевски леш. -Како си? -Тротвуде!
Да те упознам с г. Спенлоуом. Твојим будућим послодавцем. -Шта ћу бити?
Знаш, Троте. Проктор. -Да, извините. Добар дан. -Г. Спенлоу.
Господине Спенлоу.
Здраво, Дејзи. -Не маши.
Буљите. Нешто ми фали? -Не. Боже, не.
Опростите ми на непристојности.
Извињава се, Џипе. Да му опростимо? Каже да хоћемо.
Хвала, Џипе. -Ништа, господине.
Добро говори. -То сам у ствари била ја.
Волим да се претварам да уме да прича. Неки мисле да је то глупо.
Не. И ја то стално радим.
Зар не, г. Дрво јабуке? Да.
Ја сам Дејвид Коперфилд.
Још увек сте дрво? -Нисам. -Ја сам Дора.
...Спенлоу. -Спенлоу? Дора Спенлоу?
Да. Не знам што сам то тако изговорила. Дора...Спенлоу.
Обично то не радим. -Тротвуде! Госпођице Спенлоу! -Извините. -Да.
Здраво. -Молим? Шта је то било? -Само Џип.
Здраво. Дрво. Дрво јабуке.
Знам.
Извини? -Знам.
Агнес, видела си г. Спе...?
Изгледаш заносно. -Хвала. -Заљубљен сам.
Стварно? -У потпуности.
У Дору...Спенлоу. Не знам што сам то тако рекао, али...-Девојку с брбљивим псом.
Какво лице. -Какав глас који излази из њега.
"Задиркујеш ме?"
Да. С љубављу, али без милости.
Знаш ли да се тата и ја селимо у Лондон? -Тако значи.
Вероватно мислиш да те пратим. "У помоћ. Прати ме Агнес."
"Упорна је попут различка на жалузинама."
Извини.
Г. Спенлоу извините за оно малопре.
Много се радујем што ћу се придружити "Спенлоу и Јоркинсу", г. Спенлоу.
Одлично. Спреман си да постанеш проктор? -Једва чекам. -Тако треба.
Прославимо.
Шта је проктор? -Немам појма.
Али, имаћу свој смештај и ускоро ћу сазнати.
То је Дора...Спенлоу.
Не знам ко је то.
ЈА САМ ДЕЈВИД КОПЕРФИЛД
Вратио сам се у Лондон по први пут откако сам побегао из фабрике боца.
Овај пут био сам господин с новцем у џепу.
Био сам проктор.
Знаш ли можда шта је проктор? -Сад кад питате. Праве ли шешире?
Имао сам великодушни месечни џепарац од тетке.
Од тога сам плаћао обуку код г. Спенлоуа и могао сам лепо да живим у Лондону.
Проктор је нешто као поповски правни заступник. -Тако значи.
Пази на ове подне даске. Шкрипе. Ево нас.
Никад нисам научио чега је тачно проктор правни заступник,
али зато јесам све о канцеларији.
Недељу дана касније. -Под!
И био сам на положају одакле сам могао да нађем моју прву,
једну, једину праву љубав.
Хеј, Ромео. Ради нешто.
То волим да чујем: ништа.
Госпођице Спенлоу. Мислио сам да чувени сопрано вежба изнад.
Узбудљиво. Ко је у питању?
Не, мислио сам да кажем да сте то ви.
Схватам. Комплимент. Хвала. -Коперфилде.
Морам да идем. Ја сам проктор.
Можете се попети после мог следећег часа. Отпеваћу вам нешто. -Хвала.
Понећу нешто да бацим на вас. Рецимо букет цвећа.
Да. Лепо.
Обожавао сам та времена. Био сам заточеник и роб.
Волео сам много Дору Спенлоу.
Цвеће.
Дора, љубавници су се и раније волели, али нико се није волео колико се ми волимо.
То је врло компликовано, али хвала.
Хвала.
Дечачки дани пуни беде и сиромаштва
сад су изгледали као једва веродостојна измиљотина.
Ту је. Стирфорте. -Дејзи.
Да ли сам погрешио мислећи да се бол
и срамота из моје прошлости никад неће вратити?
Где су јастози? Ко жели јастоге? Јастог? -Може.
Знам људе из Јармута који чисте јастоге.
Да ли они обожавају јастоге? Да ли попримају њихове особине?
Ако планираш укоро да путујеш у Јармут придружио бих ти се.
Идемо сви у Јармут? -Не.
Ја желим. -Онда идеш. -Било би забавно бити део тог света.
У граду ми зна бити тешко у глави.
Имаш тешку главу? Он има тешку главу.
Вестминстер је пун адвокатских перика...
Кажем да ми је коса чупава!
Досадно ми је до бесвести!
Изведимо твоју чупаву косу у провод за памћење. Хајде. Идемо у позориште.
Можеш ли почистити, молим те?
Црноока Сузан? -Да. -Зову је лепа, црноока Сузан.
Коперфилд. -Спајају се за цео живот. -Нисам знала за то. Ко је Сузан?
Тротвуде. -Сузан. Нисам много пијан.
Једну ствар добро знам, а то је кад је неко пијан.
Стирфорт те је довео у ово стање? -Не, није.
Мислим био је присутан. С ким си дошла? -Само... -Господине Коперфилде!
Видите нас. -Здраво.
Од Кентерберија до Лондона, обрнуто ходочашће.
Добро речено. -Агнес, рекла си г. Коперфилду за моју нову позицију?
Јураја се придружио фирми.
Поста је шегрт г. Викфилда.
Јураја није могао брже напредовати.
Мајко, молим те. Поцрвенећу.
За мене само вино.
Сад живе с нама.
Чујем њихово хркање, као крастаче кад се дозивају у мочвари.
Како је Дора? -Сјајно.
Коврџаво.
У ствари...
Планирам да је запросим ујутру. -Лепе вести!
Дејзи! Хајде.
Кад крећем за Јармут? -Агнес...
Не иди с њима, Троте. Треба да идеш на спавање. Лаку ноћ.
Ту сте.
Великодушно, али мислим да сам близу својих капацитета.
Упиће га мој колач.
Чекај.
Назвао си је Агнес, а не гђица Викфилд.
Морам се вратити на представу.
Агнес.
Свиђа ти се моје певање, Доуди? Зваћу те Доуди. Не смета ти?
Волим да ме зову другим именима.
И заузврат имам ново име које моје срце жели да ти понуди. -Не, волим Дора.
Подсећа ме на врата (доор), а она су тако весело-корисне ствари.
Дора, могу ли бити искрен? -Не, мрзим искрено изражавање.
Кажи то као Џип.
Стварно?
Опхрван сам срећом кад год те видим.
Волим твоју косу и волим... Извини. -Да, звучи чудно.
Идолизујем и обожавам те. Ако желиш да
умрем за тебе само реци и ја... -Не, немој да умиреш.
Ако умреш, пропустићеш Џипов нови трик.
Причај. Причај.
Дора, желим да те питам... -Г. Коперфилде ваша станодавка је послала поруку.
Дошли су мушкарац са змајем и строга дама и желе одмах да вас виде.
У мојој соби су? Да. Одмах.
Нешто си хтео да ме питаш? -Можеш ли мало сачекати на то?
Тротвуде, уништена сам. -Као замак.
Г. Дик је предложио да дођемо овамо. -Како је то могуће?
Као велики замак. -Све сам изгубила, Троте.
И на рударски и на банкарски начин. -Банкарски, рударски.
Г. Викфилд није јасно објаснио зашто, али нашег новца нема.
Морали смо да се поздравимо с љупком Џенет,
затворимо кућу и одемо из наше прелепе баште.
Сад је то рај за магарце.
Моје акције су пале као олово из камених гуски.
Једино ми је остала одећа, порцеланска птица
и "hesperis diviniana". -То је биљка. -И г. Дик. -То сам ја.
Ово је немогуће.
Никад више нећу дозволити да се светлост и доброта претворе у мрак.
Не патимо само ми. Видела сам две судске кочије у овој улици.
Сигурна си да је г. Викфилд бринуо о твојим пословима?
Има он својих проблема. -Често спава током дана.
Јер...
Не знам шта ти значи тај грчевити покрет.
Ако мислиш на опијање, вратио си се послу с боцама из младости?
Забављао сам пријатеље? -Молим?
Као да их има више од укупног броја становика града.
Сад више немаш новца за то.
Г. Дик, можете ли ми појаснити шта се десило? -Да, могу.
Прекјуче ми је рекла: Г. Дик, уништена сам.
А ја сам казао: Стварно? И онда смо допутовали овамо.
То је слабо појашњење. -Имали смо боцу портера и сендвиче.
Знате ли шта значи бити уништен? Значи невољу, оскудицу и глад.
О, боже. О, боже.
"Којом земаљском силом сте ме осудили? Којим ауторитетом?"
Г. Дик морамо остати весели. Да? -Апосулутно. Весели.
Изгледа као да се мало меса залепило за зид.
Шта је?
Побринућу се да се то више не догоди. Проблем је у томе што...
не знам како се то уопште десило.
Наравно, даћемо вам позајмицу док се не снађете. -Хвала.
Обећавам да ћемо је вратити чим нешто...-Искрсне?
Уз дужно поштовање, господине... Извините.
Уз дужно поштовање г. Викфилде, човек мора бити трезан
кад обећава овакве зајмове. -Трезан сам.
Г. Коперфилде бојим се да је позајмица немогућа. Извињавам се.
Имаш ли овлашћења овде, Јураја? -Да, и г. Хип је као "Викфилд и Хип". Ја сам партнер.
Агнес, можеш ли...?
Води нас чврста рука г. Хипа, која држи или ко-држи кормило.
Да, сви можемо имати користи од имања партнера. Слажеш ли се, Агнес?
У тешким временима сви радимо оно што се мора.
Мали чврсти колачи иду добро с шеријем. Као укусне билијарске кугле.
Мајко, јеси ли видела? -О, Јураја!
Они су као коров. -Попијте, г. Викфилде. -Видео сам раније људе налик њима.
Слободни, они ће напасти и угушити сав живот и радост овде.
Морају бити заустављени. -Бојим се да је касно.
За партнерство! -Партнерство! -Партнерство!
Прескроман сам да бих рекао да сам спасио ову фирму, али...
Јураја је много допринео нашем послу.
Јесте. Унапредио је издавање мањих објеката.
У деловима Лондона који нису нужно први избор.
Да ли ће неки од тих објеката бити мој једини избор?
Ово је ваш нови смештај.
Можда није простран, али свакако одлично одговара вашим околностима.
То нису моје околности. -Не, наравно.
Бар се нећемо изгубити унутра. -Не можете да пуштате змаја овде.
Змај се не може пуштати у кући. Нема поветарца. -Браво за вашу стручност.
То не може, али може да удари неког ко га нервира.
Уживајте у смештају.
Ако буде неких проблема, предлажем вам да их сами решите.
Какав човек. -Послужиће.
Попићу пиво сад. И оно је за тебе много боље од вина.
Желео бих да допринесем.
О, г. Дик. -Хоћете ли...?
С овим.
Водио бих врло мрачан живот свих ових година да ме нисте прихватили,
као што су Дејвидови пријатељи прихватили оне сирочиће у Јармуту.
Чекајте. Јармут. Који је данас дан? -О, знам. Среда. -Четвртак.
Четвртак? Требало би да водим Стирфорта у Јармут. Чекаће ме.
Могао бих да одгодим. -Не, не. Иди, иди.
За то време ћемо г. Дик и ја...
...преуредити ово место у најпожељнију мишју рупу у Лондону.
Жао ми је! Извините! Жао ми је, госпођо!
Извињавам се на кашњењу. Био сам у мом стану,
који је тамо.
Две торбе? Права екстраваганција, с обзиром колико се шегртовање плаћа.
А, не, ово је веш који ће покупи моја кућепазитељка. -Чудан договор.
Треба да стигнемо до "Раширеног орла". Кочија нам полази за десет минута.
Надам се да ће ти се допасти брод-кућа. -С људима који чисте јастоге?
Они су груби, али њихово пребивалиште је само по себи блистав призор.
Каква дивна резиденција. -У мом сећању је живописнија.
Пеготи? -О, здраво! Дејви.
Види те.
Израстао си из свег оног знања. Добро си, дечаче?
Јесам. Одлично сам, хвала. Ово је мој добри пријатељ, Џејмс Стирфорт.
Овај младић вас толико воли да имам утисак као да вас све већ познајем.
Пеготи, част ми је да вас упознам. -Имаш диван глас.
Прилично сјајан прслук. -Брокат. Из улице "Севил роу". -То је у Лондону.
Правио је проблеме као дерле, али сад смо грдно поносни на њега.
То је дијалекат, зар не?
Одушевљен сам како се језик мења кроз земљу.
Можемо ти записати ако нас не разумеш. Знамо да пишемо.
Дођи овамо. Савршено је... -Пази главу!
Савршена собица. Помињао сам ти је. -Пази главу!
Гђа Гамиџ није добро. Више избаци из себе него што унесе. Зар не, љубави?
Кажу да је то немогуће. Али јесте.
Види ко је дошао Емили. -Дејви! -Пази главу!
Како си? -Драго ми је што те видим, Дејви.
Мој пријатељ, Џејмс Стирфорт.
И вас, господине. -Емили.
Дејзи ми рече да волиш да се пењеш на јарболе једрењака. -Јер се види километрима наоколо.
Све даме иду на бал у Браустоун дворац. -Назвао си Дејвија Дејзи?
То је дијалекат?
Не очекуј храну, немамо је. -Имамо је. -Рибу.
Претпостављам да сте се ти и Хам одавно венчали.
Нисмо. Још смо верени. -Мада штедимо, зар не?
Покушавамо да одлучимо где ћемо живети.
Остаћемо овде, направићемо нашу брод-кућу, пар стотина метара уз обалу.
Или можемо отићи даље. -Наравно. Осам стотина метара, чак и 1.200.
О, Пеготи! Бојим се да ће ми позлити на природни начин.
Нема везе. Под нам је плажа.
Пролаз за кофу. -Узећу торбу. -Пази главу!
Драго ми је што сам вас све упознао. Видимо се поново ускоро.
Крма изгледа као да је нова, мој пријатељу. Сјајно.
Било је чудно како је одмах, без имало напора,
Стирфорт шармирао и забављао моје пријатеље из Јармута.
Управник се окренуо ка мени и рекао:
"Тридесет људи је користило тај пешкир пре вас, господине,
а ви сте се први пожалили да је прљав."
Погледај га. -Бржи је од мене.
Лепо баратате ножем, г. Стирфорте. -Хвала. Могао бих бити убица.
Добро радите.
Хам и Емили су ми управо рекли како сви воле Џејмса Стирфорта.
Сви сем Џејмс Стирфорта, драги пријатељу.
Имао си довољно новца да платиш пића? -Много. -Сигурно? -Да.
Обећај ми, Дејзи, хоћеш ли, да ћу ти остати у лепом сећању? Обећај ми толико.
Да. Делујеш утучено. Одакле је стигао тај облак? -Ко је за песму?
Једног јутра у петак кад смо запловили.
Не тако далеко од обале. Угледали смо собарицу лепу,
с чешљем и чашом у њеној руци, руци, руци.
С чешљем и чашом у њеној...
...руци.
Твоја последња ноћ. Недостајаће ми ово.
Ето. Имаћеш мало приватности засад.
То је једино што тренутно имам. -Знам, љубави.
Али ниси имао ништа, онда си имао нешто, сад опет немаш ништа,
праведно би било да опет стекнеш нешто.
Волео бих да је тако. -Ујаче!
Видели сте оне неочишћене харинге? -Ујаче. -Шта је то Емили наумила?
Емили ти је оставила поруку, ујаче.
"Драги ујаче, кад ти, који ме волиш више но што сам залужила, будеш ово читао
ја ћу бити далеко и нећу се вратити док ме он не начини дамом."
Емили. -И Стирфорт.
Иду на унајмљени чамац.
Исполовили смо ујутру,
и молим се да не кренеш за нама.
Хаме, заљуби се у неку добру девојку која ће бити искрена према теби.
Емили! Емили, скочи! -Немој, Хаме!
Заборави на мене као да сам умрла и сахрањена негде.
Стирфорте! Однеси поруку тој одвратној мајци, можда зна куда су кренули.
Не трагај за мном.
Не тражи.
Нећеш ме препознати...
чак и ако ме нађеш.
Јер он ће направити даму од мене.
Дама? Она је испод њега. Дама!
Можете ли?
Изабрао сам да игноришем снобизам вашег сина
и непоколебљиви, тврдоглави дух који видим у вама, госпођо. -Молим?
Видите ли ово?
То је чај. -И ово, ово и ово. Чај. Сваке среде, Џејмс долази на чај
и овај чај ће остати на столу док се он не врати.
То ће му бити добродошлица.
Сигуран сам да ће га наћи хладног и устајалог. Врата.
Што се ње тиче, ако постоје речи утехе које би је
утешиле у умирућем часу, никад јој их не бих пружила.
Треба вам превоз, господине? -Не.
СУОЧАВАМ СЕ СА ПОТЕШКОЋАМА
Знам шта ћеш ме питати? Не треба да бринеш због одговора.
Морам да ти кажем...
Немам новац. -Не разумем.
Сиромашан сам. -Нема везе.
Али Џип мора да има сваки дан у 12 овчији котлет или ће умрети.
Тако је. Како ћемо набавити месо, моја љубави?
Пристајем. Удаћу се за тебе, Доуди. Идемо да кажемо тати.
Хајдемо, тако сам срећан.
Да ли је...? -Јесте. -Честитке, Дора и Тротвуде.
Ово је дивно. Чека те леп животни век.
Животни век? -Најмање 60 година.
Превише је људи на улици да бих пуштао змаја.
Ах, погледај.
Не можемо тим путем, г. Дик.
Господин који ми шије прслуке је тамо, а дужан сам му, тако да...
Идемо овуда.
Господине Микобере?
Мој драги млади пријатељу. И верујем господин Диксон?
Добро сте? -Никад боље.
Како је гђа Микобер?
У још бољем стању од мене.
Ено је тамо. С нашим срећним племеном издржаваних лица.
Сад живите на улици?
Тренутно егзистирамо под ведрим небом, али са свим предностима које то носи.
Боље је живети напољу. Свако обедовање је пикник.
Хоћете парче? -О, хвала.
Дејвид Коперфилд. Можете ли ми помоћи, господару Дејвиде?
Да. Шта вам треба? -Заложио сам хармонику у Флорал улици.
Желим да је вратим, али залагаоничар ме зна и наплатиће ми више
него што вреди. Треба ми замена.
Колико је хармоника? -Десет шилинга.
Шта ако понудим шест? -Не.
Али могу вам продати штап за пецање за шест шилинга.
Да ли је то хармоника?
Уз дужно поштовање да ли је то хармоника? -Није. -Није. Треба нам хармоника.
Преварили сте ме. -Добро. Можете да узмете хармонику.
За 11 шилинга. У ствари, не. За 12 шилинга,
13 шилинга. За фунту. Добићете је за фунту.
Колико су колутови од воска? -Да. Интересантна прича, у ствари.
У основи...Хеј! -Трчи! Ја сам криминалац! -Ево хармонике!
Волела бих већи стан.
Нажалост нисмо могли да тражимо већи.
Сигурно је мали јер Доуди штеди за дворац. -Стварно мислиш?
Да ли ће ускоро нека дама донети чај?
Ја ћу донети чај. Дама не постоји. -Жао ми је што то чујем. Хоће ли је бити?
Дора, кад сам била твојих година, непримерено сам се удала.
За једног човека. Горко се кајем од тад.
Били смо врло млади и неспојиви.
Жао ми је што сте пронашли погрешног човека.
Дупло сам срећна јер сам ја пронашла правог.
Боже, баш си млада.
Ако ништа друго бар свира боље. -Браво.
Каква авантура. Знаш, мораш да пишеш о овоме. -Пеготи!
Пеготи. -Дејви, мој драгоцени кромпирићу.
Господине Микобере. Господине Дик. -Пеготи.
Шта те доводи у Лондон? -Дан и Хам су ме замолили да дођем.
Стално траже Емили. -Емили!
Иду уздуж и попреко целе земље тражећи је.
Хам је чак пловио до Фанцуске јер је чуо да су Емили и...тај човек виђени тамо.
Али сад претражују Лондон.
Сузили су предрагу на неколико улица источно.
Пронаћи ће је, Дејви. Знам то. -Напорна експедиција.
Скидам им мој похабани шешир.
Волите оне који су вам помогли и помозите онима које волите. Пеготина пословица.
Ви сте велика добротворка.
Господине Микобере...
Волео бих.
Где ово да ставим? -Коме од вас треба промена средине? Хајде.
Где су ми папири?
Никад нисте наступали јавно?
Врло проницљиво питање. Никад ми нико није тражио.
Пеготи, видела си моје папире?
Напиши причу о нашој авантури у залагаоници. Била би то сјајна прича.
Покушаћу ако нађем моје...
Не, не, не, Троте. Нећеш "покушати". Написаћеш је. Ти си писац. -Чујмо и почујмо!
Где ћу је написати? Једва померам лактове овде. -Хоћемо ли...-Требало би.
Овуда. -Припремили смо ти место за писање.
Следећа група деце за ноћну посуду.
Вероватно ћеш желети мало приватности. Хајде.
Собичак. -Време је за писање.
Мирно и тихо. -Овде.
"Кућа направљена од брода." "Нацртај кућу или нацртај брод."
"Или нацртај брод."
Видиш ли ово? -"Видиш ли ово?"
То је чај. "Чај."
То је чај. "-То је чај."
Овај чај ће остати на столу док се он не врати. "-Док се не врати."
Била је паметна жена. Све је принела на жрвањ, оштрила га је,
као што је оштрила своје лице и личност годинама. Сад је била сва у ивицама.
Мршави, средовечни, г. Микобер носио је безбрижно штап.
Ено још поверилаца.
Његове методе избегавања поверилаца биле су домишљате колико и сложене.
Хеј! Знам ко си!
Дођи овамо!
Напорно ради. Оклевање је крадљивац времена, Дејвиде. Зграби га!
"Зграби га!"
У мојој фабрици клипови су ишли горе-доле као меланхолични луди слонови.
Постао сам усамљеник у великом граду, као у кофи људског извора.
Не можете да узмете од неког ко нема ништа!
Заслужујем више од овог. Много више! -Треба ми више. Молим вас, господине.
Моја тетка Бетси била је висока, крупна жена... -Џенет!
...са живим светлим очима и добром и праштајућом душом.
Ум ми је бистар као сапуница!
Г. Дик се кретао као да свира бубњеве.
Пеготи је имала образе и руке тако чврсте и румене
да сам се питао зашто птице не кљуцају њу уместо јабука.
Г. Мердстоун је био строг. Нико није био тако строг као он,
сви су морали да се погну пред његовом строгошћу.
Сви сем Џејмса Стирфорта, драги пријатељу.
Снажна утученост у Стирфортовом понашању ме је задивљавала.
Какав самоуверени џентлмен.
Јураја Хип се надвио као велики лешинар, хранећи се нашим друштвом.
Одушевљен сам што смо се упознали, господару Коперфилде.
"Господар Коперфилд."
Дубоко сам понизан.
Као да ти живи у носу и копа рупу.
Да. -Агнес, Агнес, Агнес.
Изгледаш заносно. Заљубљен сам. У потпуности.
Они ће напасти и угушити сав живот и радост овде.
Морају бити заустављени, Агнес.
Недељама је Агнес пажљиво пратила сваки Хипов корак.
Коначно, ушла је у стан у добром расположењу.
Врата су била отворена. Чији је ово дечак? -Мислим да је наш.
Боже. Колико вас има. Хоће ли под издржати?
Гђо Тротвуд имате ли неко писмо с потписом мог оца? -Само мало.
Агнес. Нешто није у реду? -Нешто што ћемо исправити.
Мислим да је можда ово. Ево га. -Да.
Судбина Јураје Хипа је овде. Али треба ми ваша помоћ.
Скупите се. -Скупите се.
Господине Коперфилде и гђице Викфилд. Два поља. Неискоришћена.
Вешто. -Досадно. -Била сам само љубазна. -Заузет си, Јураја?
Г. Хип је веома заузет. Ради посао за двојицу нажалост.
Дошли смо да попричамо о инвестицијама гђе Тротвуд.
Још људи. Ово је забава. -Не личи на забаву.
Да нам направим пунч?
Треба нам лимун. Гђице Тротвуд изгледате као да сисате један. -Ти, безобразни...
Г. Хип, украли сте мој новац и проневерили сте фондове ове фирме.
То је клевета. -Још неко жели да ме оклевета? -Ја желим. -И ја.
Рећи ћу да сте ради сопствене користи,
фалсификовали документа како бисте збунили особу
коју ћу означити као господин В. -Викфилд?
Можда. -Докажите. -За то би нам требала одређена документа.
Агнес, где бисмо могли да их нађемо? -Обично су у том писаћем столу.
Само сте доказали да сте лопови. Украли сте ми документа.
Зар ћерка г. Викифилда не одржава очеву папирологију?
Била су закључана у ладици. -Ја сам темељна.
Украо си овој дами кућу, ти глупа мала репо. -Г. Дик, шта мислите?
Лабудови. -Где су? -Лабудови? -Лабудови?
Проучио сам ово, кад се г. Викфилд потписује, слово В личи на лабуда.
Али кад г. Хип имитира његов потпис, В личи
на обрнуту седећу каду. -Фалсификовао си ми потпис!
Ти си извор ове несреће, Хип. Нек си прокет хиљаду пута.
Повлачим. Хиљаду и четири пута.
Агнес, ако волиш свог блебетавог оца,
удаћеш се за мене. Иначе ћу га уништити. -Никад.
Јурај, договори се. Буди понизан. -Не, мајко! Доста ми је! Доста ми је свега!
Доста ми је скидања капе, клањања.
Знајући где нам је место и понижавајући се! Доста ми је тога!
Знаш ли шта ја желим? -Шта? Лудачку кошуљу? Мужа?
Желим моју кућу. -Па, није код мене.
Ти и такви као ти сте ме мрзели. А ко сте ви?! Фина сте ми ви група људи.
Коперфилде, био си прави олош, пре но што си показао милосрђе.
А ви, гђо Т, с вашим мрачним, старим погледима. Није чудо да вас је муж тукао.
Стави му главу у пећницу с колачем.
Уколико нисам био јасан, отпуштен си, овог тренутка.
Увек си био охоло кученце, шенио си
пред оним злим створом који те је звао Дејзи. -Тротвуд.
Дејви. -Доуди. -Зовем се Дејвид Коперфилд.
Опраштам вам, г. Коперфилде. -Није на вама да опростите, г. Хипе.
Зар не, Џипе? -Да, тако је.
Шта она ради овде?
Нема разлога да ја будем овде.
Нисам била тамо.
То се десило јуче, била сам одсутна. -Знам, али сад пишем о томе и желим да будеш ту.
Бојим се да се не уклапам.
Желим да будеш у свим мојим причама.
Не, не припадам ту. Избриши ме.
Али желим да будем од неке користи.
Могу ли ти држати оловке?
Кажи ми кад ти буде требала нова. -Добро.
Заиста се не уклапам.
Избриш ме, Доуди.
Дејви! Дејви! -Да?
Одмах дођи. Мислим да су пронашли Емили.
Неко је видео у овој згради. Надам се да је овде.
То су кочије гђе Стирфорт. -Да ли је њен син с њом?
Ем? -Емили? -Емили, душо, Пеготи је. -Емили?
Емили?
Емили, овде смо. -Емили?
Помислиш ли некад на дом који си уништила? -Наравно. Сваки дан.
Јадни ујак. -Не твој дом. Његов. Мој.
Срамота се надвила нада мном, због оног што си натерала мог сина да уради. Где је он?
Не знам. -Чујем је. Овуда. Емили! -Безвредно створење!
Овде је. -Кажи ми!
Оставите ме на миру! -Верујем да тражите ову одбачену играчку. Била је само краткотрајно задовољство.
Доста, госпођо! То је подло. -Џејмс ме је искрено волео.
Отићи ћу тек кад сазнам где ми је син. Јасно? -Кажи јој, и онда идемо. Молим те.
Идемо. Ова кућа ће се распасти. -Спрема се олуја. Боље да кренемо одмах.
Бар мени кажи ако нећеш њој.
Та змија је с тобом?
Није.
Побегао је.
У Француску.
Стирфорт те је оставио?
Нисам добар за тебе. Нисам ни за кога. Памти ме по лепом.
Како можеш то урадити и себе звати мушкарцем?
Од тад сам овде, уплашена да ми никад неће бити опроштено.
Душо, наравно да ти је опроштено. -Планира ли Стирфорт да се врати? -Планира.
Сутра увече. Упловиће у Јармут. Жели да се извини, Дејви.
Сутра? То је лудо. Олуја ће тад бити најача. То је самоубиство.
Хајде, дај ми руку!
Брзо!
Хајде!
Шта се десило? -Насукали су се, господине.
Колико их је? -Двоје је на обали. Један управо излази из воде. Један је остао на броду.
То је Стирфорт. -Друштво, помозите ми. Дајте ми уже. Идем. -Молим те, немој.
Хаме, не можеш. Знаш ко је он. -Ако је моје време дошло, у реду је,
али нећу гледати како други човек умире, чак и онај тамо. Уже.
Вежи га. Вежи га. -Дечаче, не желим то да радиш. -Хаме!
Хаме!
Као да нам се руга. -Не.
Не руга се нама. Можда себи.
Хајде, Хаме! -Хаме!
Стирфоте!
Морамо да кренемо!
Стирфорте, приђи. Дај ми руку.
Стирфоте!
Нестао је испод морске пене.
Стајао сам...
...неспособан да се померим.
Питао сам: Да ли је жив?
Желео сам да преживи, без обзира на све.
Али искрено волео бих да га никад ниси довео овамо, да уништи наш свет.
Ја сам тебе довео овамо. И Емили. И гђу Гамиџ.
Пази шта причаш, Хаме. Ово није Дејвијева кривица.
Ем.
Не!
Није ми ништа више преостало да кажем.
Сем, да признам да је ова прича далеко од измишљотине.
У ствари то је записана успомена,
у којој губитак и љубав живе заувек једно поред другог.
Агнес, некад кад пишем кажем ствари...-Волећу те заувек.
Људи су стварни као земља.
Искрено се надам да ћу бити довољно јак и паметан
да испричам њихове приче, онако како их они живе.
Хвала.
Здраво. Здраво, душице.
Здраво. -Бу-бу-бу.
Смејеш се?
ОН ПУШТА ЗМАЈЕВЕ
"Пуштати змајеве", глагол. Одлично. -Добро сте, господару Дејви?
Знате, могао сам бити млађи и виши у књизи.
Имаш 20 година мање. -Стварно? -Није је ни прочитао, Дејви.
Али проживели сте је, г. Пеготи. -Тако је. -Бетси. -О, Тротвуде.
Вратио си ми дом и не знам како да ти захвалим.
О, магарци. Ено... -Не, не, не.
Не.
Нећемо размишљати о њима засад. ‚-Честитке на књизи.
Чудно је помислити да су моје речи купиле ову кућу.
Леп приказ оног зликовца Хипа?
Били смо паметни ти и ја, ухватили смо ту битангу. -Браво за нас.
Госпођо Микобер. Господине Микобер. Драго ми је да сте успели да дођете.
О, млади Дејвиде.
Спасили сте мене, Вилкинса и наше слатке анђеле с улице.
Не, не. Ваше присуство у мојим књигама се исплатило.
Срећом, између послова сам тренутно,
тако да смо могли да дођемо у ваш лепи дом. -Нисмо рачунали на трошкове.
Заиста, једва смо...
Ево, г. Микобере.
Дугујемо вам. -Да. -Не дугујете.
Од писања? -Да.
Не брини.
Успећеш.
Чека те дуг пут.
Превод: мирјана312
ПО РОМАНУ ЧАРЛСА ДИКЕНСА
Preuzeto sa www.titlovi.com