Tämä on varmaan oikea paikka. Onko tämä se?
Hei!
Hän on varmaan jo aamiaisbuffetin kimpussa.
Ei.
Hyvä on.
Siis...
-Mitä teemme täällä? -Syödään aamiaista.
Miksi?
Karl yöpyi täällä. Siksi tapaamme täällä.
Missä isä sitten on? Tuliko hän jo?
Kenelle luulet meidän puhuneen koko ajan?
Tuolla hän on.
Kuinka hän voi?
En tajua, miksi hän halusi ajaa koko matkan.
-Hän ei käytä kuulolaitettaan. -Hän on varmaan valvonut päiväkausia.
Chicagossa 14 astetta, täällä -10.
-Isä, odota. -Miten selität sen?
-Emme kuule sinua. Mare? -Anteeksi.
Kiitos.
-Mitä kuuluu, lapseni? -Hei, isä!
Heräsikö hän jo?
No niin! Onpa todella hereillä. Mihin aikaan tulit kyytiin?
-En tiedä. Aamuviideltä kai. -Sarastuksen aikaan.
-Tuletteko sisään? -Joo.
-Tulkaa. -Jepulis!
-Sori. -Niillä on...
Mitä? Odota, en kuule sinua.
No niin, pysy siinä. Auto... Okei.
Mitä niillä on, isä?
Niillä on mahtava seisova pöytä. Kaikkea syötävää.
Karlilla on kolmas vohveli menossa.
Voi nami, namimaiskis.
Tervetuloa.
Hei, isä.
En tiedä onko minusta tähän.
-Okei. -Tule, isä.
-Nähdään. -Viemme sinut sisään.
Mitä?
Kiitos, että tulit.
Totta kai tulin.
Hei! Karl!
-Moi, Al. -Moi.
-Miten voit? -Ihan hyvin.
Hei, Karl.
-Kuinka voit? -Miten minun pitäisi voida?
-Haluatko vohvelin? -En. Kiitos kuitenkin.
Täällä on valittu oikeistopropaganda vakiouutiskanavaksi.
-Karl katsoo tuota, joten varo. -Tiedän.
-Kaikki katsovat joskus, minäkin. -Etkä.
Kylläpä. Saadakseni tietoa, Dan.
Kenelle hän puhuu?
Herra tietää. Hänellä aina on jotain meneillään.
-Danny! -Mitä?
Tule tänne.
-Hoitaisitko tämän? -Ei. Hän haluaa sinut.
Hakkaa päälle, tiikeri.
-Mitä? -Sano Karlille, että tulee puhelimeen.
-Karl. -Tuoretta.
Isäni haluaa sinut puhelimeen.
-Kuka siellä on? -Ei hän minulle kerro.
-Vahdin vohvelia, Karl. -Kiitos.
Ei kestä, minä vahdin.
Tiedän. Minun pitäisi vähän joogata tänään.
Lihon 2 kiloa tänä viikonloppuna. Tunnen sen jo.
Toto, emme ole enää Kansasissa.
Ei, olemme Missourissa.
En ymmärrä. Sanotte minulle,
että hänen isänään minun tahdollani ei ole merkitystä?
Mitä humpuukia se oikein on? Tässä on hänen aviomiehensä!
Haloo?
Olen hän.
-"Minä." -Minä olen.
Pikku hetki.
-"Hän, minä..." -Haloo?
Hyvä.
-Etsivä Franchetti? -Hyvä.
Olen Karl Mueller.
TUTUSTU KAUNIISEEN COLUMBIAAN
Ei, ei. Hän on isä.
"Tämä paikka on listattu jopa toiseksi parhaaksi -
paikaksi asua.
Mutta se ei ole päässyt sadan parhaan joukkoon vuoden 2006 jälkeen."
Hän sanoi, että emme saa nähdä ruumista.
Minä muuten...
puhuin sille taloyhtiön tyypille eli isännöitsijälle.
Pyysi tulemaan toimiston kautta, ja sitten -
hän vie meidät asunnolle.
Tuota...
Koska sinä soitit? Olen yrittänyt tavoittaa häntä koko aamun.
Puhuin hänelle odottaessani, että ilmaannutte.
Selvä. Helvetti.
-Menen hakemaan sen vohvelin. -Jep.
Miksei hän voi antaa osoitetta, ja tavata suoraan siellä?
Koska silloin hänellä ei olisi hommia.
Se on tosi... Oikeasti tosi...
Voimmeko pysähtyä teelle? Noutopöydässä oli vain surkeaa kahvia.
Oli siellä teetä. Eikö ollutkin?
Ei se ollut teetä. Se oli Liptonia.
-Hänen pitää avata ensin, sopiiko? -Kiitos.
Naura pois. En selviä hengissä täällä hevonkuusessa.
Mitä? Sinähän synnyit täällä.
-Kansas Cityssä. -Se on silti Missouria.
Ja päätin lähteä.
-Olit kaksivuotias. -Ja hyvin itsetietoinen.
Onko Starbucksia? Eikö 4 kilometrin välein pitäisi olla?
Eikö se ole laissa määrätty?
En usko, että saamme tehdä luvattomia pysähdyksiä, Daniel.
Tuossa on Karl.
-Tuo ei ole Karl. -Eikö?
Tuo on harmaa tila-auto. Hänellä on semmoinen musta futisäidin tila-auto.
-Koska puhuitte hänelle viimeksi? -Minäkö?
Te molemmat.
Hei, siinä on Karl.
Seuraatteko te minua?
Joo, mutta ei vielä.
-Karl! -Odota!
Mitä?!
-Tule takaisin! -Tullaan.
Jestas sentään.
Pitää kai odottaa isää ensin?
-Mihin hän meni? -Luulin, että olitte yhdessä.
Ei.
Eikö hän pysäköinyt viereesi?
-En tiedä, mihin hän pysäköi. -Selvä, mutta odotetaan.
Hän pysäköi takapuolelle.
Sieltä hän tulee.
Siinä hän on.
-En ole nähnyt häntä tuollaisena. -Jeesus!
-Älä panikoi. -Hidasta!
Hei, isä.
-Seuraatko minua ja Karlia? -Kyllä vain.
Jeesus, varo tätä helvetin autoa!
Herranjumala!
Kyllä tämä tästä.
Hyvä, mennään.
Mikä sinua vaivaa, törppö?!
-Teidän pitää seurata! Tiedän reitin! -Ai, sinä tiedät reitin!
Niin kuin tietäisit, kuinka elää.
Mene vain edelleni!
-Taidan laittaa turvavyön. -Ei pitäisi olla näin vaikeaa.
-Miksi hän pysähtyi? -Siellä on toinen auto.
Mutta hän käskee Karlin mennä.
Mitä helvettiä odotat?
Avioliitto on ilmentymä, jolla Jumala selittää rakkauttaan -
ja iloaan, kun Hän näkee ihmisten löytävän kumppanuuden kanssaan.
Matteuksen evankeliumi 22:29.
Kristillinen avioliitto on tärkein ilmentymä -
Jeesuksen Kristuksen ja kirkon suhteesta...
Helvetti vieköön.
Hemmetti.
Tommy. Niin.
Huomasin juuri.
Tiedän. Anteeksi siitä.
Kuinka kaukana perässä olet?
Hyvä on, ajan sivuun.
Odotan teitä ja jatkan, kun näen teidät.
Selvä, moi.
Voi helvetti.
Hyvä on.
-Miten olisin voinut tietää? -Et ole selvännäkijä.
Sanoit, että jäisimme enintään yöksi.
En arvannut, että äiti romahtaisi ja joutuisi takaisin kemoterapiaan.
Voisin viedä sinut sairaalaan, palata kotiin koirien luo -
ja pyytää siskoani hoitamaan niitä viikonlopun.
Sitten tulisin takaisin hakemaan sinut.
Koirat eivät pidä hänestä.
Miksi tämän pitää aina olla yhtä draamaa?
-En tiedä, mitä muuta sanoisin? -Minun vikani kuten aina.
Mitä helvettiä? Luulin sinun ajavan kaikkia punaisia päin!
-Anteeksi. -Anteeksipyyntö on paikallaan.
Nyt kun pysähdyimme, Danny sanoo haluavansa kahvia.
Älä suotta kysy, miksi.
Ajan ensimmäiseen näkemääni paikkaan. Tule perässä.
-Hyvä on. -Äläkä aja päin punaisia!
En aja.
Hitto soikoon!
Haluatteko jotain?
-En. -Ei kiitos, isä.
En ota mitään. Saan kofeiinista päänsäryn.
-Voisin ottaa donitsin. -Joo, tietysti.
-Etkö juuri syönyt? -Luonnollisesti.
Hän kysyi.
Kiitos, ystäväni.
Hei! Aion ottaa teen. Haluatko jotain?
Hae minulle samalla kahvi.
Etkö juo enää kahvia?
En yli vuoteen. Ne hapot.
Minun on puhuttava sinulle.
Se etsivä Franchetti soitti minulle.
Siis...
En kertonut tytöille mitään.
Tai Karlille.
Yritän vain saada kaiken tiedon, mitä voin.
-Ymmärrätkö? -Joo.
Juttu on näin. Hän sanoi, etten voi saada sitä...
koska en ole aviomies.
Luulin, että sanoit hänen soittaneen.
En tiedä, mitä hittoa siinä on.
Enkä tahdo Karlin lukevan sitä, mitä se onkaan.
Ymmärrän. Se on viesti.
Mikset voi soittaa hänelle?
Hän sanoi, etten voi saada sitä viestiä,
koska se on nyt osa tutkintaa.
Mutta hän tarjoutui lukemaan osia siitä minulle.
En tiedä, mitä hittoa siinä voi olla.
En tahdo kenenkään loukkaantuvan.
Tämä ei yllätä minua.
Heti kun soitit, arvasin mitä tämä olisi.
Ennen kuin tiedän...
en tahdo olettaa yhtikäs mitään.
Minusta se on melko ilmeistä.
Hän...
Ei, ei.
Onko selvä? Sinä ja minä emme tiedä.
Hae minulle kahvi. Ja tuo Karlille donitsi.
Hei, saisinko yhden teen?
Mustaa teetä ja maitoa erikseen. Tai laita sekaan.
Yksi kahvi. Ja yksi näitä vissiin.
Luulin, että jäitte asumaan.
Nyt on aika lähteä.
Se tyyppi sanoi olevansa siellä 8.30.
Sanoin hänelle kello 8 - 8.30.
Yritä nyt olla eksymättä meistä.
Tommy, pysy perässä. Lopeta hölmöily.
Miksi Karl ajaa edellä? Onko hän edes käynyt siellä?
En usko.
Sinä sen sijaan olet, joten miksi...
En tiedä.
-Miksemme järjestä tätä toisella... -Allie.
Älä vaivaudu. Nauti vain matkasta.
-Ota tästä donitsi. -Danny, tule kanssani!
Tule! Mennään jo!
-Luulin... -Rentoudu vain ja nauti matkasta.
Betty ja minä ajattelimme tulla käymään.
Ai, hienoa.
Ehkä kiitospäivän tienoilla.
Vietättekö kiitospäivää tänäkin vuonna?
-En ole vielä ajatellut niin pitkälle. -Mitä?
Mutta Phillipe pitää juhlista.
Tiedän. Kaverini Phillipe.
Mihin aikaan lähdette täältä?
-Olen ihan kuitti. -Älä pakota ryyppäämään yksin.
Miten vauvasi voivat?
-Älä osoittele sillä! -Oletteko taas kiduttaneet vauvoja?
-Lopeta! En näytä hyvältä. -Hyvä on. Anteeksi.
Emme kiduta vauvoja.
Me vain rutistamme niiden pikkukäsiä, jotta ne pissaisivat.
Olette brutaaleja.
Erityisesti niitä tohjoimpia.
Mitä sanoitkaan? Mikä se sana oli?
Tohjo. Niin kuin pahimmin tuhottuja.
Okei. Hei, älkää nyt.
Tuo on kamalaa. Nehän ovat vauvoja.
Sinulla ei ole aavistustakaan.
Ne ovat sirkusfriikkejä ylimääräisine sormineen ja varpaineen,
ja me tuumaamme vain: "Tuo saa mennä." Klip!
-Ei. Lopeta! -Ja sitten vielä tuo!
Lopeta!
Luulin, että sinä huolehdit ja hoidat.
Sinä et ikinä pärjäisi siinä.
-Saisit potkut... -Ikinä.
Saisit saman tien potkut, senkin mammari.
Hei, tuo on...
-Kaadanko lisää? -Ei. Luultavasti joudun ajamaan.
-Colleen? -Ei, ei.
Colleen! Huhuu?
Herätys.
Ei hän nuku, hän vain...
Sinulla on uusi esitys. Mikä sen nimi on?
Frankie.
-Mikä se on? -Sen näytelmän nimi.
Kuka se Frankie on? Luulin, että olet pääosassa.
Niin olenkin. Se on roolihenkilöni nimi.
Ai, totta kai.
Se on brittinäytelmä. Se oli suurmenestys Lontoossa.
Kuinka se täällä menestyy?
No, saa nähdä. Se on -
vasta nousemassa siivilleen. Yleisö ei ole vielä...
löytänyt sitä.
Voi harmi.
Minä rakastan niitä.
Keitä?
-Rakastan vauvojani. -Voi hyvänen aika.
-Kuolisin niiden vuoksi. -Sanoinhan, että joudun ajamaan.
Onko hän kunnossa?
Joo. Viime aikoina hän on ollut usein tuollainen.
Mitä helvettiä?
Johtuu lääkkeistä. Kerään nyt kamani.
Lääkkeet? Mistä alkaen?
Näet häntä vain silloin, kun satut olemaan vapaa.
Kun ette ole reissussa. Joten...
Joten mitä, Karl?
Helvetti.
Mikä hätänä, isä?
Hän on poukkoileva kuski. Hän kiihdyttää, hidastaa ja kiihdyttää.
Tekee minut hulluksi.
Minun ei olisi pitänyt päästää häntä kärkeen.
Miksi... Miksi hidastat?
-Autan isän ulos. Auttaisitteko? -Tulkaa.
Kiitos, kultaseni.
-Tässä. -Mare on käynyt siellä aiemmin.
-Odota. -No niin.
-Hyvä. -Hienoa. Me siis pyrimme tänne.
Et voi... Sinulta puuttuu puolet kartasta.
-Ei onnistu. -Tarvitsemme vain tätä puolikasta.
-Olisi pitänyt kääntyä vasempaan... -Eikä.
-Aavistin, että se se oli. -Ei.
Karl!
Odota. Tommy, katso.
-Mitä? -Olemme tässä.
Huomaan kyllä.
Onko selvä?
-Selvä on. -Oli aikakin.
-Seuratkaa minua. -Ole rakentavampi ensi kerralla.
Teidän täytyy seurata minua! Seuratkaa minua.
Kiitos, kultaseni.
Pääset testamenttiin.
Kiitos, isä!
Voit mennä edellä.
Selvä. Odota, Karl!
Selvä. Mene, mene!
Täälläkö kävit, Mare?
Tämä on hänen talonsa. Hän on toisen kerroksen päädyssä.
-Inhoan näitä paikkoja. -Niinkö? Minusta se on kiva.
-Minä hirttäisin itseni. -Dan.
-Niinkö? -Kunhan sanon.
Minkä elokuvan katsoitte?
Mare, minkä elokuvat te katsoitte?
Ketkä?
Sinä ja Colleen, kun kävit täällä.
En muista. Hän pitää niistä kauhujutuista, tiedäthän.
Mitä me nyt vielä odotamme?
Isä ja Karl etsivät isännöitsijän. Hänellä on avaimet.
Muistaakseni hän halusi katsoa Stephen King -leffan, ja minä olin...
Muistatko hänen lukiokaverinsa?
-Se hautaustoimistoperhe. -Lynchit. Yksi niistä oli luokallani.
Niillä oli lapsi joka luokalla. Niillä oli jotain 11 lasta.
Muistatko, kun hän oli yötä -
sen oman ikäisensä Lynchin kanssa hautaustoimistossa?
-Chrisin. -Niin.
Chris oli söpö.
Hänhän on 8 vuotta sinua nuorempi.
Hän oli söpö.
Ei, Chris oli minun luokallani. Se oli...
-Matt. -Ai, Matt, ei niin söpö.
-Olemme tulleet Kansasista asti. -Mitä hän touhuaa?
Jatka. Kerro juttu loppuun.
Joo, hän ja Matt olivat...
Eivät he seurustelleet, olivat vain ystäviä,
ja Matt kutsui hänet hautaustoimistoon. Yhden lapsista piti -
aina yöpyä siellä. En tiedä miksi.
-Vartioimassa ruumiita. -Pitikö minun kertoa?
-Sinun pitää kertoa se oikein. -Oliko siellä ruumiita?
Sehän oli hautaustoimisto. Missä kuvittelit ruumiiden olevan?
Odota. Se on koko jutun ydin.
Eli yläkerrassa oli pieni kämppä.
Sinne pääsemiseksi piti kulkea keittiön tai kylmiöalueen kautta,
jossa he säilyttivät ruumiita valvojaisiin asti.
He katselivat jotain elokuvaa siellä kämpässä.
Colleen ei muista, mikä elokuva se oli,
mutta siinä oli teinejä, jotka asuivat vanhassa talossa hautausmaan vieressä.
-Night of the Living Dead. -Herranjumala.
Hän alkoi pelätä yhä enemmän, ja lopulta sanoi:
"Minun täytyy lähteä." Hän juoksi alakertaan.
-Ne ruumiit! -Mare, lopeta.
Ja hän oli aivan kauhuissaan rynnätessään keittiöön,
ja hän törmäsi yhteen...
-Pöydät, paarit. -Pöydistä ja...
Jestas, juuri niin.
-Ruumis putosi! -Mare...
Herranjumala, nyt muistan tämän.
Ruumis putosi lattialle. Hän kertoi minulle.
Ei, ruumis ei pudonnut.
Olitko sinä paikalla?
Hän kertoi minullekin, että ruumis putosi.
Ruumis ei pudonnut. Ihan sama.
Jatka vain. Mitä tapahtui?
En kerro. Te tunnutte tietävän, mitä tapahtui.
-Lopeta. -Kerro nyt.
Kerro, Al.
-Lopeta. -Kerro nyt se tarina.
-Mare. -Sitten...
hän...
törmäsi ruumiiseen, se putosi ja hän kiljui.
Oli keskiyö. Hän hyppäsi autoonsa ja ajoi sataakahtakymppiä kotiin.
Tosi hauskaa.
Loppu.
Se oli tosi hauskaa.
-Hän piti kauhuelokuvista. -Toden totta.
-Avaa ikkunasi. -Ai, joo.
Hei, minun pitää käynnistää... Odota.
-Luulin, että lähdette. -Piti käynnistää, että sain avattua.
-Mitä nyt? -Pitää tulla myöhemmin.
Miksi?
Niiden pitää siivota tai jotain.
Haemme vain vaatteita ja tavaroita. Miksi niiden pitää siivota?
Kai siellä on jotain. Jotain pitää siivota.
Pimitetäänkö minulta jotain?
He eivät tahdo meidän näkevän sitä, ennen kuin on siivottu.
Hyvä on.
Koska meidän pitää sitten palata?
-Parin tunnin päästä. -Jeesus.
Hyvä on.
Okei. Ihan sama.
Minun on mentävä Tommyn luo. Hän on raivoissaan.
Kiitos, Karl.
-Kaikki hyvin, Dan? -Jep.
RAVINTOLA
-Onko sinulla kynsileikkuria? -Ei varmaankaan.
En tiedä, mitä söisin.
Mitä yleensä syöt aamiaiseksi?
Haluaisiko joku aloittaa juomalla tai talon omalla kahvilla?
-Otan mustaa teetä maidon kera. -Jääteetä?
Ei. Kuumaa teetä ja maitoa.
Okei. Entä muut?
-Kahvi. -Kahvi.
Minäkin ottaisin kahvin.
-Isä? -Juotavaa?
Ai, minä...
-Dieettikokis. -Joo.
Hyvä, aloitan näistä juomista ja palaan sitten.
Tiedätkö, mitä haluat?
-Liian tuhteja minulle. -Selvä.
Herää.
No niin. Yksi kuuma tee.
Maitoa ja vieressä vähän sitruunaa, varmuuden vuoksi.
-Ja rouville kahvia. -Hienoa.
Ja herrasmiehelle kahvi, kas tässä.
-Kiitos. -Ja yksi dieettikokis.
Olkaa hyvä.
-Onko mitään kysyttävää? -Ei.
Aamiainen on menun lopussa. Sitä saa koko päivän.
Ai, hyvä.
Haluatteko lisää miettimisaikaa?
Voimme kai jo kaikki tilata, vai mitä?
-Joo. -Joo, minä ottaisin...
kahden munan kokkelin.
Siihen kuuluu sämpylä, röstiperunat, ranskikset tai raejuusto.
Syökö joku sämpyläni, jos tilaan sen?
-Tilaa pois. Joku syö sen. -Otan sen.
-Minkälaista paahtoleipää? -Otan sämpylän.
Siihen kuuluu paahtoleipäkin.
Haluaako joku paahtoleipäni?
Tilaa vain. Laitetaan se keskelle.
Olkoon. Otan paahtoleivänkin.
Minulle tonnikalalautanen ja raejuusto.
-Millä kastikkeella haluatte? -Tuleeko siihen kastike?
Ei, en tarvitse...
Ranch, sinihomejuusto, Thousand Island, ranskalainen, italialainen.
Ottaisin vain...
Jeesus.
-Ranch-kastiketta. -Ranchia.
Entä rouvalle?
Ottaisin lesemuffinin paahdettuna.
-Herralle? -Laihdutatko?
-Onko teillä jugurttia? -Jugurttia?
Ei ole.
En usko, että meillä on.
-Haluatteko, että kysyn? -Ei.
Ottaisin vain raejuustoa. Onko mitään hedelmiä?
Niin kuin hedelmäsalaattia?
Ei, vaan niin kuin omena tai banaani.
Ei, en usko, että on.
Menen kysymään.
Mitä tilaat, Karl?
Minä jo söin siellä edellisessä paikassa.
Anteeksi, ei ole hedelmiä.
Hyvä on. Otan sitten vain raejuuston.
Selvä. Entä teille?
Otan french toastin.
Siihen kuuluu pekoni tai makkara.
-Makkara. -Pötkylänä vai pihvinä?
Pihvinä.
-Hänhän sanoi juuri syöneensä. -Niinpä.
Voi, anteeksi. Anteeksi.
Tässä. Ole hyvä.
Jos tarvitsette vielä jotain, nimeni on Kurt.
Hyvä on, Kurt.
Kuin Sound of Music.
Ja meillä on pöydässämme Liesl.
Onpa hauskaa.
-Mikä tässä on hauskaa? -Unohda.
Sano nyt.
Onko Bettyllä niitä siis käsilaukussaan? Tälläkin hetkellä?
Aivan samanlainen kuin äiti.
Tommy, piristy nyt.
Se oli kaiken huippu.
Postissa tuli se laatikko, ja se oli ihan älyttömän painava.
Betty katsoi sitä ja sanoi minulle:
"Voi, mitä ihmeen kummaa?"
Eikä siinä ollut edes palautusosoitetta.
Älä avaa sitä. Sehän voi olla pommi.
Käskin Bettyä avaamaan sen.
-Menimme molemmat takakuistille. -Ihan kuin se olisi turvallisempaa.
Se oli täynnä paperia.
-Colleen oli niin hauska, aina... -Ja sisällä oli tiili!
-Mitä? -Voi ei.
Tiiliskivi. Siksi se oli niin painava.
Sitten näin tiilen vieressä tupsun vaaleaa tukkaa.
-Niin. -Ja sanoin itsekseni:
"Mitä helvettiä?
Mitä helvettiä?"
Ja hän veti esiin sen nuken pään,
jolla oli sinistä luomiväriä.
Hän ei tajunnut, mistä helvetistä oli kyse.
Minä sitten yritin siinä selittää hänelle.
Minusta se oli vain sairaan hauskaa.
-Mutta mistä Colleen sai sen? -Äidiltänne!
Äitinne oli lähettänyt sen hänelle kuukausia aiemmin.
Ei, ei.
Colleen kiusasi aina äitiä kaiken säilömisestä.
Äidillä oli niitä rikkinäisiä nukkeja.
Niinpä hän antoi niitä vitsin vuoksi tyttärilleni laatikollisen jouluksi.
Sitten Colleen ja tytöt irrottivat niiden päät, meikkasivat ne -
ja antoivat takaisin äidille. Hänestä se oli tietysti ihanaa.
Hän kanniskeli niitä käsilaukussaan.
He taisivat harjoittaa voodoota.
Täsmälleen!
-Miksen minä koskaan saanut niitä? -Se oli tyttöjuttu.
Saiko Vicky ikinä?
Ei! Se olisi sairasta.
Älkääs nyt olko ilkeitä.
-Isä, sinähän vihaat häntä. -Enkä vihaa.
Te olette julmia.
On vaikeaa olla ulkopuolinen tässä perheessä.
Minulla on ilmoitettavaa.
Yhtä hyvin voin kertoa sen nytkin.
Minulla on ollut melko rankkaa kotona äitinne kuoltua.
Lievästi sanottuna.
Betty on ollut oikein hyvä ja uskollinen ystävä.
Joten me päätimme mennä naimisiin toukokuussa.
Sehän on hienoa, isä.
Se on ihanaa.
Betty on todella kultainen.
Niin, ja hän sai nuken päät.
Hiukan niin kuin...
siunauksena tuonpuoleisesta.
Kiitos, Karl.
Kiitos, kiitos.
Minullakin on ilmoitusasia.
Hyvänen aika.
Phillipe ja minä olemme päättäneet adoptoida lapsen.
-Jopas. -Oi, sepä mahtavaa.
Minusta tulee taas pikkuvauvan täti.
Koska se tapahtuu?
Teimme hakemuksen ja saimme lupamme viime viikolla.
-Colleen tiesi tästä kaiken. -Hän olisi ollut innoissaan.
-Niin olisi. -Hän nauraa rätkättäisi nyt.
Ihan täysillä, vai mitä?
-Hän olisi nauranut. -Betty ja nuket.
Toivottavasti olet varautunut lukuisiin unettomiin öihin.
Kiitos.
-Hei. -Varovasti, isä.
Voi ei, Daniel.
Voi, pojat.
-Kas noin. -Joo.
-Kiitos. -Pärjäätkö?
Ehkä pitää jättää vähän tippiä.
Danny! Tuletko minun vai tyttöjen kyydissä?
Autossani on tilaa.
Se on hyvä idea.
-Mene Karlin kyytiin. -Kas niin.
Tule, Dan.
Hän menee drinkille. Takuuvarmasti.
Odota, että panen turvavyön. Anteeksi, Karl.
-Odota, että Karl menee. -Reitti selvä...
-Voit mennä nyt, mene. -Ei, ei.
Hei! Dan!
-Mitä... -Hän pyydystää taksia.
-Luulee olevansa Manhattanilla. -Aja!
Saako hän taksin?
Luuleeko hän olevansa Broadwaylla?
Karl, odota!
Luulen ihmisten tajuavan, että siksi kaikki pahuuden voimat,
erityisesti liberaalit, vihaavat häntä. Koska hän on hyvä. Hän on hyvä.
Hän ei ole tekopyhä. "Oi, haluan auttaa pakolaisia -
ja sukupuolihäilyviä... heiluvia... Mitä ne ovatkaan."
Ne, jotka kertovat, kuinka hyviä he ovat...
-Haittaako? Jos vain... -Ei, ei ollenkaan.
-Okei. -Joo. Tunnen sinut.
Tiedätkö? Se ei ole kivaa.
-Alkaa sataa lunta. -Ei, nuo ovat sadepilviä.
-Niinkö? -Joo, alkaa sataa.
Myöhemmin voi kirkastua.
Niinhän sitä sanotaan:
"Jos et pidä säästä, odota viisi minuuttia."
Niin. Viisi minuuttia. Sittenhän se muuttuu.
Eli...
aiotte siis hankkia vauvan.
Jep.
Jätitte sen aika myöhään.
Niin.
Varmaan parempi myöhään.
-Niin mekin ajattelimme. -Joo.
Onneksi olkoon. Se on mukavaa.
Hän...
Colleen olisi ollut innoissaan.
Se, että saatte lapsen, hän...
Tiedän.
Hänestä se olisi ollut ihanaa.
-Niin. -Arvaa, mitä hän sanoi minulle?
Hän sanoi, että sinusta tulee mainio isä.
Joo.
Enpä tiedä.
Tulet huomaamaan.
Hän on tosi innoissaan.
Sanoi tulevansa vapaapäivinään käymään.
Se voisi olla tosi hyvä juttu.
Varsinkin jos olen paljon LA:ssa.
Aivan. Hylkäät minut Brooklyniin vastasyntyneen kanssa.
Tiedän. Mutta tiedät, miten se menee.
Joo, mutta kuulehan...
Kun löydän oman vauvani, en oikeastaan enää tarvitse sinua.
Voit vain lähettää sekkejä. Pärjäämme hienosti.
Voit käydä kylässä.
Jestas sentään.
Pojat, tulkaa katsomaan vauvojani.
Karl, Mare käskee meitä ajamaan sivuun edempänä.
-Miksi? -En tiedä.
-Mahdollisimman pian. -Hyvä on.
Seuraava kortteli.
Kuinkas...?
-Kävisikö tuosta? -Joo.
-Aurinko tulee esiin. -Sanoinhan.
Lupasit sadetta.
-Sinä sanoit viisi minuuttia. -Nyt ymmärrän.
-Voi hitto! -No niin!
-Tämä tästä puuttui. -Mitä tapahtui?
Auto savuaa.
Eihän meillä ole muutakaan tekemistä.
Tarvitset varmaan vain öljyä.
-Niinkö luulet? -Jep.
Pyydä mieheltäsi uusi auto.
-Tämä on uusi auto, Allie. -Hyvä on.
Hitto. Hakisitko minulle öljyä?
-Juoksen hakemaan sitä. -Kiitos.
Haluatko syötävää, Karl?
-Hakeeko hän ruokaa? -Hän vain vitsaili.
-Voi, isä. -Mitä teemme?
Olemme vain omia itsejämme.
On kuin olisin yhteisöteatterin Suljetut ovet -tuotannossa.
Huis Clos.
Aivan. Yllätät minut aina.
On hyvä pitää postin lähettäjät varuillaan.
Ja minulla on paljon aikaa lukea.
-Tuletko sisään? -En.
Isä, auto alkoi savuttaa.
Miksi?
-Mitä luulit... -Öljy oli vaihdettava.
Tässä Phillipe. Tiedät mitä tehdä.
Hei. Huomasin, että soitit.
Täällä on surkea kenttä. Ajattelin vain sinua.
Siinä kaikki. Halusin vain tietää, miten voit.
Soita. Rakastan sinua.
Hei hei.
Kuinka Karlin kyydissä sujuu?
Älä viitsi.
-Miksi hän edes tuli? -Karl on hänen aviomiehensä.
Oli kyllä, ja hän jätti Karlin.
Luulen, että hän toivoi heidän palaavan yhteen.
-Ei niin olisi käynyt. -Ei niin.
-Colleen asui Alin kellarissa. -Tiedän.
Luulen, ettei hän itsekään tiennyt, mitä etsi.
Luulin, että hänellä oli parempi vaihe.
Muistatko, mitä äiti sanoi viime kerran jälkeen?
En. Mitä hän sanoi?
Hän sanoi: "Olen odottanut 20 vuotta, että hän eroaisi."
Miksi hän ylipäätään tuli tänne?
-Hän oli keikkasairaanhoitajana. -Mutta miksi täällä?
Ehkä palkka oli hyvä. Hänet palkattiin neljäksi kuukaudeksi.
-En tajua, että hän jätti koirat Karlille. -Hän ei voinut tuoda niitä Allielle.
Worf olisi raadellut ne.
-Jestas. -Meitä taidetaan kaivata.
Hyvä on.
-Dan, Mare. -Niin.
Voitteko toistaa tuon?
Selvä.
Eli meitä kiinnostavat tavarat ovat kuolinsyyntukijan hallussa, niinkö?
Kuolinsyyntutkija. Asia selvä.
Tarvitsen kynän. Heti. Hakekaa minulle oitis kynä.
-Selvä. -Pitää kirjoittaa se muistiin.
Mitä tarvitset, isä?
-Sano vain... -Tarvitsen kynän enkä muuta.
Voin kirjoittaa sen puhelimeeni. iPhoneeni.
Ei siitä ole hyötyä, kun olen täällä ja sinä muualla.
Mitä järkeä on...? Anteeksi.
Hyvä on. En tee sitä heti.
-Haloo? -Löysin kynän, isä!
-Karl, emme tarvitse... -Tässä on paperi.
Hyvä, odota.
-Mitä nyt teet? -Täytyy ottaa tumput pois.
Jos olisin käyttänyt iPhoneani...
Melkein tökkäsit kynällä silmään.
-Olen kuulolla. -Voisit tehdä jotain muuta.
Voisitteko olla hiljaa?
Suzanne? Suzanne Skeers.
Skeers.
-Kuinka se Skeers kirjoitetaan? -S-K-E-E-R-S.
Voisitteko antaa minulle hänen numeronsa?
-753... Selvä. -Niin?
555...
04...
08. Selvä. Sain ylös. Voisitteko sitten kertoa yhden asian?
Tulin takaisin! Sain öljyn.
-Mitä? Mikä hätänä? -Haloo?
-Mitä?
Haluatko soittaa Suzanne Skeersille nyt?
Soitetaan hänelle.
-Oletko valmis? -Mikä oli numero?
-Se on 1... -753 555 0408.
-753... -555 0408.
555...
-04. -0408.
08.
Hänellä on tuohon puhelimeen riippuvuus.
En tarvitse enempää aavistuksiasi.
-Kaikki hyvin? -Kiitos, kultaseni.
Ai, se olit sinä.
Joo, älä minusta huolehdi. Olemme kunnossa.
-En tiedä. Hän etsi jotain naista. -Mistä on kyse?
-Hän tarvitsi naisen numeron. -Mitä tuo on?
Kiitospäivän koristeet olivat tarjouksessa.
En voinut vastustaa. Ja koiran ruokaa.
Aiotko kantaa tuon lentokoneeseen?
Worf on iso poika ja syö paljon. Se oli tarjouksessa. Raha on tiukalla.
Joudut maksamaan yhtä paljon lisämatkatavaramaksuina.
En tullut ajatelleeksi sitä.
Naapurillani on koira.
-Voin antaa sen hänelle. -Voi paska.
Tai sitten voimme vain mutustella niitä matkalla.
No niin, isä, olemme valmiita.
-Valmista tuli. Ole hyvä. -Kiitos, Karl.
Laitoitko korkin paikoilleen?
-Mihin olemme menossa? -Korkki on paikoillaan.
-Haloo? -Voit tulla kyytiini.
-Kenen mukaan tulen? -Hyppää autoon! Mihin tahansa!
Voisinko...?
Hei, isä.
En usko, että se onnistuu.
Mutta jos hän pelkää tulevansa nähdyksi kanssamme,
miksemme vain kokoontuisi yhteen autoistamme?
Niin kuin ennen vanhaan.
Okei, jep.
Heippa.
-Hyvänen aika. -Kiitos avusta.
Dan, oikeastiko?
Tämä pitää dokumentoida.
-Ihan kuin silloin kuin olimme pieniä. -Maratonreissut Floridaan.
Mitä?
Vain...
-Isä? -Kenen kanssa Tommy nyt puhuu?
Hassua. Hän esittää vihaavansa kaikkea uudenaikaista, mutta katso.
Hän ei ikinä antanut äidin oppia käyttämään tietokonetta.
Hän oli neuvomassa selän takana ennen kuin äiti ehti tehdä mitään.
-Äiti vain luopui koko hommasta. -Hän oli sosiaalinen ihminen.
Hän ei olisi kestänyt tätä.
Onneksi hän ei ole elossa kokemassa tätä.
-Jotkut asiat kai ratkeavat sillä lailla. -Saitko jalkasi? Hyvä.
Saitko jalkasi? Hyvä.
-Hei. -Hei. Olen Tommy O'Connor.
Oletko sinä Suzanne?
Terve, herra O'Connor, olen Sue.
-Sue. Luulin, että Suzanne. -Ei, Sue kelpaa.
Voitte kutsua minua Sueksi.
No niin, ensimmäinen asia, josta haluaisin puhua...
-Herra O'Connor, en voi puhua teille. -Siis mitä?
Lain mukaan voin puhua vain puolisolle.
Minä olen aviomies. Karl.
Hyvä. Jos haluat,
voit valtuuttaa minut puhumaan muillekin perheenjäsenille.
Ei, ei haittaa ollenkaan. Voit puhua kaikille.
Hyvä on, nämä löytyivät.
Jotkut tavarat on kerätty eri tavalla,
riippuen siitä kuka tuli ensin ja kuka löysi ruumiin ensin.
Autonavaimet, hyvä.
-Onko siellä kaulaketjua? -Herranjumala.
-Mikä kaulaketju? -Äidin vihkisormus.
En näe sitä.
En muista kaulaketjua, mutta poliisi -
-vei viestin ja joitain muita tavaroita. -Viestin?
Minä en kuullut mistään viestistä.
Etsivä mainitsi siitä minulle. En ollut varma, millainen viesti se oli.
Kuten sanoin, jotkut asiat eivät kuulu toimivaltaamme.
Teidän täytyy kysyä sitä poliisilta.
Miten tämä poliisille kuuluu?
Kuulen ensimmäistä kertaa siitä viestistä.
Kukaan ei tiennyt viestistä.
-Isäsi tiesi. -Isä?
Malta nyt, Allie!
En halunnut kertoa siitä ennen kuin tietäisin siitä enemmän.
Minusta ei ole hyvä kiirehtiä johtopäätöksiä.
Enpä tiedä. Hän oli masentunut ja jätti viestin.
En keksi, mitä muita päätelmiä siitä voisi tehdä.
Me emme tiedä, Karl.
Puhuin hänelle maanantaina. Hän oli stressaantunut ja väsynyt.
Heillä on 14 tunnin työvuoroja. Hän oli uudessa paikassa.
Minä luulen monien tekijöiden vaikuttaneen.
-Luulen... -Hyvä on.
Mutta tiedämme, ettei se ollut vahinko.
Sue, voisimmeko puhua kahden kesken?
Valitettavasti en saa tehdä sitä.
Hyvä on...
No, tiedän meidän ihmettelevän,
mitkä tapahtumat johtivat tähän.
Emme oikeasti tiedä.
En edes tiedä, missä hän on tällä hetkellä.
Määräysten mukaisesti hänet vietiin piirikunnan ruumishuoneelle.
Teimme ruumiinavauksen, ja hän odottaa tuhkausta.
Hyvä Jumala.
Pitääkö ruumis tunnistaa?
Se on poliisin asia, josta en tiedä.
-Joo. -Tuota...
En tahdo nähdä ruumista.
En usko, että hän olisi tahtonut sitä.
Hyvä on.
Tämä on ruumiinavauspöytäkirja. Minä annan sen teille.
Pöytäkirja on melko tekninen.
Jos kiinnostaa, kerron teille mitä sain selville.
-Haluaisin tietää. -Dan.
Hyvä on.
Dan.
Voinko katsoa sitä kassia, Karl?
Joo. Odota vähän.
Ruumiin löysi James Dunnant, rakennuksen isännöitsijä.
Hän oli yrittänyt soittaa edellisenä päivänä vuokrasta.
Vuokra piti maksaa viikoittain, ja isännöitsijän mukaan se oli rästissä.
En tiedä, montako viikkoa. Pari kolme.
Isännöitsijä laittoi lapun oven alta, ja tuli seuraavana päivänä katsomaan.
Hän koputti ja odotti.
Parin minuutin jälkeen hän meni sisään huoneistoon.
Mennessään sisään hän näki sekasotkun.
Huonekasvi oli kaatunut tien tukkeeksi.
Tiskialtaan lähellä hän uskoi nähneensä verilammikon.
Olohuoneessa hän näki lukuisia tyhjiä viinapulloja...
ja eri välineitä.
Hän meni makuuhuoneeseen, jossa oli vain piironki,
ja näki verta seinällä ja sängynpeitolla.
Colleen löytyi kylpyhuoneesta.
Hän oli päätynyt sinne lattialle lähelle suihkua.
Kun saavuin, otin henkilökohtaiset tavarat -
ja annoin ne etsivälle.
Huomasin kylpyhuoneessa melkein tyhjän viskipullon.
Löysin myös tyhjän unilääkepurkin.
Molempiin ranteisiin oli tehty sivuttaisia viiltoja.
Hän oli myös iskenyt kyynärtaipeen verisuoneen.
Uskon, että kuoleman aiheuttivat useammat tekijät:
lääkkeet, alkoholi ja verenhukka.
Emme arvuuttele motiivia tai luokittele löydöksiämme.
Mutta tässä tapauksessa henkilö oli vakaasti päättänyt kuolla.
En tiedä, auttaako tämä teitä vai ei.
Hei, Danny.
Pitäisikö nämä sinusta säilyttää?
Mare, ne ovat vain perunalastuja.
Ei niitä tarvitse säästää.
Tiedän, mutta ajattelin, että ehkä hän söi niitä viimeiseksi.
Pitäisikö ne sinusta säästää?
Joo.
Hyvä on, mietitään sitä.
Jeesus.
-Mitä teet? -Yritän saada paikan asumiskuntoon.
Kuinka monta vedenpaisumusta täällä on ollut?
Kukaan ei käskenyt sinua jättämään mukavaa miestäsi.
Minä toin sinulle tuon tuolin äidiltä ja isältä.
Isä oli siivoamassa, ja pelastin sen.
-Mitä viikinkilaivalle kävi? -En ollut tarpeeksi nopea.
Eikä. Se oli ihan paras. Se oli jotain parimetrinen.
Muistatko sen ensimmäisen talon takan yllä roikkumassa?
Muistatko edes sitä taloa?
Oletko lärvit?
Sain siitä talosta traumoja. Vedin ensikännini siinä talossa.
Ei ole mahdollista. Olit 11, kun muutimme pois.
Ding, ding. Se juuri oli pointtini.
-Onko sinulla unilääkkeitä? -Ei.
Mitä?
En saa haluamiani ilman reseptiä.
Enkä saa reseptiä, koska minuun ei voi luottaa.
Voisitko hankkia minulle reseptin?
Olen vain... älyttömän väsynyt.
Täällä saat nyt levätyksi vähän.
Tule!
Tule nyt!
En voi juosta näillä kengillä!
Colleen!
Mihin häivyit?!
Hitto.
Säikäytit minut, pikkutyttö.
Tule.
En tarkoittanut sitä niin kuin ymmärsit.
Itse sanoit, ettet ole tyytyväinen painoosi.
Olin vain samaa mieltä.
Sinun täytyy tarttua näihin asioihin ja vain nujertaa ne.
-Tiedän, isä. -Tiedät kyllä.
Minullakin on ollut masennuksen hetkiä.
Tarvitset itsekuria.
Colleen määrää.
Et saa päästää mieltäsi sinne.
Pysy sillä polulla.
Okei.
Isä?
-Isä? -Niin?
Joten...
Ajattelin, että menisin siihen sähköhoitoon.
Jösses.
Paljonko se maksaa?
Helvetti.
-Mikä hätänä? -Tämä hiton vehje simahti.
-Onko sinulla laturiasi? -Ei, hitto vie.
Katso ympärillesi. Täällä on paljon latureita.
Colleen varmaan käytti yhtä pistorasiaa kaikkiin.
Anna minun istahtaa hetkeksi.
Voi voi.
Parempi jatkaa vain.
-Pärjään kyllä. -Hienoa.
Minä...
vien nämä kamat Karlin autoon.
RIVIERAN HOVI
-He vaativat meiltä vuokrarahoja! -Hän vain tekee työtään.
-Työtään? -Hän ei tarkoittanut järkyttää.
Hän roikkuu täällä kuin haaskalintu. Odottaa hetkeään iskeä.
Hän vaatii meitä maksamaan vuokran!
-Hetkinen. -Mistä on kyse?
Se tyyppi, asunnon isännöitsijätyyppi.
Haluaako hän nyt rahaa?
Se kaveri sisäänkäynnillä?
En tiedä hänen nimeään.
Onko hänellä laskua? Onko hänellä kirjanpitoa?
Mistä helvetistä minä tiedän?
Olin koko aamun tuolla Karlin kanssa keräämässä kuolleen tyttäreni kamoja.
Ja nyt se tomppeli tunkee paperia naamaani.
Mennään puhumaan hänelle nyt. Sinä ja minä.
Ei. Sitä tyyppiä ei kaivata tänne.
-Olette vihaisia väärälle ihmiselle! -Anna olla.
Hermostutte ihan turhaan.
Hänellä oli vuokraa rästissä! Hän ei ollut hyvä raha-asioissa.
Mitä sinä oikein selität?
Anteeksi. Hän oli raha-asioissa pilkuntarkka.
Hänen pankkitilinsä on typötyhjä.
Miksi tutkit hänen tilejään?
-Aviomiehenä minulla on oikeuksia. -Ei ole. Hän aikoi erota sinusta.
En tiedä, mitä oikeuksia sinulla muka olisi!
Puhu siivommin!
Anna minun olla! Allie, tue minua.
Kuule, en usko, että hän olisi palannut luoksesi.
Hänen hullu terapeuttinsa käski jättämään minut.
-Muuten hän olisi jäänyt. -Hän oli onneton.
Mistä tiedät?!
Kävin täällä hänen luonaan kaksi viikkoa sitten.
Me puhuimme kaikesta. Hän oli saamassa elämänsä kuntoon.
Hän ei aikonut palata luoksesi. Hän kertoi minulle haluavansa avioeron.
Nyt te liittoudutte minua vastaan. Tämä perhe pitää aina yhtä.
Kukaan teistä ei koskaan pyytänyt häntä palaamaan luokseni!
Eikö avioliiton eteen pitäisi tehdä töitä?
Miksi luulette, että tulin tänne?!
Hän oli vaimoni!
-Minun vaimoni. -Karl...
-Koko juttu... -Emme liittoudu sinua vastaan.
Kylläpä. Te olette kuin jengi.
Muistatko sen kerran, kun yksi tyyppi kiilasi sinut lentokentällä,
ja me kaikki kävimme hänen kimppuunsa?
-Muistan. -Se oli hauskaa.
Keitä siellä oli? Äiti oli siellä.
Colleen.
Muistatteko sen? Muistatko sen?
Hän valitti sille äijälle päin naamaa.
"Menkää takaisin jonoon!"
Missä Karl on?
-Hän varmaankin lähti pakoon. -Lopultakin.
Hei, älä nyt.
Sinun on pyydettävä Karlilta anteeksi.
Minkä takia?
Hän on pois tolaltaan.
Mare, me kaikki olemme.
Tiedän sen, mutta hän on aviomies.
Ja minä olin veli. Tunsin hänet pidempään.
Tarkoitin kaikkea, mitä sanoin. En pyydä anteeksi.
Olkoon. Ihan sama.
En oikeastaan välitä enää.
Mene nyt.
Hyvä on.
Mare.
Mitä minun jengilleni tapahtui?
Vähän vai paljon voita?
Tarvitseeko edes kysyä?
Kunhan härnään. Tunnen mieheni. Kulhollinen kolesterolia.
Mahtavaa.
Mihin aikaan se kiinteistöhomma on huomenna?
Yhdeltätoista.
Hyvä. Saan siis nukkua pitkään.
Olen maailman onnellisin tyttö.
Mitä sinä toljotat?
Sinua.
Lopeta! Yritän katsoa tätä hiton leffaa.
Rakastan sinua.
Ja minä sinua.
-Anteeksi, Danny. -Kaikki hyvin.
-Kuulkaa. -Mitä?
Sain Colleenin puhelimen käsiini.
Olen selannut sitä. Katsokaa tätä.
Kaikki puhelut ovat meiltä.
Niin.
Onko Karl tulossa?
Ei. Hän palasi hotelliin.
Veljesi ilmestyy pian, ja hän tahtoo tavata Karlin siellä.
Miten hän voi?
Karl vai?
Ei, vaan Sean.
No, siis...
Hän voi varmaan ihan hyvin.
Hän pahoitteli, ettei päässyt tulemaan.
Vicky ei päästänyt häntä.
Mehän tiedämme hänet.
Sekopää.
Ai niin, etsivä soitti.
Heidän pitää tarkastaa yksityiskohtia ennen tutkinnan lopettamista.
Mutta hän aikoo kutsua sitä -
tahattomaksi yliannostukseksi.
Siis...
Päättelivätkö he, että yliannostus oli vahinko -
vai kutsuvatko he sitä vain sellaiseksi?
Mitä tarkoitat?
Minusta siinä on kyllä järkeä.
En usko, että hän...
Luulen, että hänellä oli hetki, jolloin kaikki tuntui toivottomalta.
Asiat vain karkasivat hänen käsistään.
En usko, että hän kuvitteli siinä käyvän -
niin kuin kävi.
Tehdään selväksi...
En ole varma, palveleeko asioiden hämärtäminen ketään.
Dan.
Kukaan ei tunne koko tarinaa.
Emme tiedä, mitä oikeasti tapahtui.
Ymmärrän sen, mutta ottaen huomioon aiemman -
on aika selvää, mitä tapahtui. Muistatko -
sen helmikuun, kun äiti teki kuolemaa?
Se oli toisenlaista. Se oli selvästikin avunhuuto.
Joo, tietysti. Mutta tämä.
Oli erilaista.
Tämä oli vahinko.
-Niinhän he sanoivat, vai mitä? -Niin. Tahaton yliannostus.
Eli voimme siis haudata hänet äitinne kanssa.
Hyvä on.
Ymmärrän kyllä.
Selvisikö viestin sisältö koskaan?
Hyvä on, Dan.
Mitä siinä oli?
-Mitä? -Mitä viestissä luki?
Hitto soikoon, Dan.
Minusta on vain tärkeää, että olemme toisillemme rehellisiä.
Sanoivatko he, kenelle se oli osoitettu?
Tarkoitan siis, oliko se Karlille?
Ei, se ei ollut Karlille.
No, kenelle sitten?
-Oliko se meille? -Jösses siunatkoon.
-Kenelle se oli? -En tiedä. En ole nähnyt sitä.
Joten...
Isä.
Mitä?
Kenelle se viesti oli osoitettu?
Voi luoja.
Se oli koirille.
Hänen koirilleen.
Hän sanoi olevansa pahoillaan.
Siinä kaikki.
Voi hyvä jumala.
Voi vitun jumala!
Hei, en halua kuulla tuommoista. Olisit vain hiljaa.
En halua tuota.
-Anteeksi, isä. -Ole hiljaa.
En voi uskoa sitä.
Kirjoittiko hän viestin koirilleen?
Sehän on siis...
Se on täysin sekopäistä.
Eikö olekin?
Kirjoittiko hän itsemurhaviestin koirilleen?
Hän todella rakasti niitä.
Te olette lauma sekopäitä.
Meidän on puhuttava vielä yhdestä asiasta.
Hänet tuhkataan päivän tai parin päästä.
Haluaisin vähän hänen hiuksiaan.
-Minä myös. -Minä myös.
-Ette ole tosissanne. -Isä.
-Se on jotenkin karmivaa... -Isä.
-En tiedä onnistunko... -Isä!
-Mitä? -Tämä ei ole pyyntö.
-No niin, valmiita tilaamaan? -Joo.
Hampurilainen.
Sean!
Bileet käyntiin!
-Sean! -No, moikka.
Mitä kuuluu?
-Kallistuin siihen. -Se oli omakustanne.
Kivaa. Tosi kivaa.
Hei, kuulkaa... Muistatteko sen kuvan?
-Minkä kuvan? -Sinun sängylläsi.
Sekö, kun olimme kaikki Maren luona?
Geoffin hautajaiset.
-Olimme kaikki sängyllä. -Joo.
Isä yritti laatia muistopuhettaan Geoffille -
-ja tahtoi lukea sen ääneen. -Äiti keskeytti jatkuvasti.
Voi ei. Se on nimeltään "Mammus Interruptus".
Yritin pitää pokkaani, kun te vain keskeyttelitte.
Äiti jankutti: "Voi, Tom.
-Viisi lapsukaistani." -Kuulin hänen sanovan sitä jatkuvasti.
Danny, sinä kuvasit kaiken.
-Sinulla oli kamerasi. -Aivan!
Tiesin kameran olevan päällä. Näin, että yritit olla huomaamaton.
-Et kyllä huomannut kameran liikkuvan. -Näin kameran.
Sitten kaikki kerääntyivät sinne. Muistatko, Karl?
-Joo. -Etsimään Colleenia kai.
-Ei, hänellä oli lompakkoni. -Aivan.
Eikö niin?
-Kuka sen kuvan otti? -Danny.
-Minä muistan. -Ei, ei.
Se oli Judy. Hän käytti puhelintani.
Judy.
Ei, sänky oli ihan täynnä! Teitä oli jotain kuusitoista siinä.
-Onko sinulla kopio siitä kuvasta? -Joo.
-Lukumäärä kasvaa vain. -Käytin sitä äidin muistovideoon.
Sitten tuli Phillipe. Hän jotenkin sukelsi petiin.
Phillipe tuli.
Voi, Phillipe.
Minun on häntä ikävä.
Kunpa hän olisi täällä.
-Soita hänelle. -En.
Soita nyt.
-Soita hänelle. -Soita!
Hei, soita nyt.
Phillipe! Phillipe!
Olkaa nyt hitto hiljempaa!
-Lennämme täältä vielä ulos! -Olemme ainoat asiakkaat!
-Niinkö? -Soita nyt, Dan.
Jestas sentään!
-En edes tiedä, onko hän hereillä. -Soita nyt.
Aikaero New Yorkiin on pari tuntia. Missä olemmekaan?
-Hei, hei. -En edes tiedä, missä olemme.
Haloo.
-Haloo, moi. -Anna puhelin.
-Haloo? -Ei. Anna tänne.
-Kuulostaa bileiltä. -Phillipe.
Meillä on ikävä sinua. Olisitpa täällä.
Samat sanat, mutta jonkun on hoidettava koiraa.
Höpöhöpö. Tiedät, että koirien kanssakin voi lentää.
Sinä vain pelkäät meitä.
Phillipe! Phillipe!
-Karl! -Moi, Karl.
Joo, tuo on tosiaan Karl.
-Tiedän. -Mitä kuuluu?
-Et ikinä olisi tuntenut häntä. -Missä olette?
-Hei. -Kaikki ovat minun huoneessani.
Jaan makuuhuoneen Danin kanssa.
-Kuin ennen vanhaan. -Ei sentään kerrossänkyjä.
Tulin vasta Minneapolisista.
Tulin sisään ja huomasin, että huoneeni ovat vallanneet -
ihan täysin mielenvikaiset ihmiset.
-Koko perhe! -Joo. Villiltä kuulostaa.
Hei, anna puhelimeni. Saisinko puhelimeni?
Oikeasti, koska tulet käymään Kansasissa?
Oletko...? Sammallatko sinä?
-Hän on lärvit. -Enkä ole.
Aivan kuin äiti. Lasi viiniä, niin hän on tillin tallin.
Jättäkää äitirukkanne pois tästä.
Älä usko sanaakaan.
Karl, ota koppi!
Älkää viitsikö.
Antakaa se puhelin. Anna puhelin minulle.
-Karl! -Mitä?
-Anna puhelimeni. -Ei se ole minulla!
Kenellä se on? Isä!
Isä. Ole kiltti ja anna minun... Hitto soikoon!
Mare!
-Karl! -Lopettakaa!
-Au, tissini! -Kuuma peruna.
Jeesus teidän kanssanne!
-Aikuistukaa jo! -Vauva.
Haloo? Dan?
Voi ei.
Hän on nyt kuopus.
Niinpä.
Olet oikeassa.
-Moi. -Moi.
Miten voit?
-Hei, Dan. -Kuule...
-Tämä on laulusi. -Ajattelin sinua tänään.
-Sinun pitää laulaa! Karl, lujemmalle. -Mare, älä.
Hän ei halua.
Dan! Tule, sinun täytyy laulaa!
Puhun Phillipen kanssa.
Sinun täytyy laulaa!
Tule, Dan. Colleen tykkäisi tästä.
-En halua laulaa. -Tule nyt!
-Sean, tule! -Hyvä on.
Sean, älä.
Sean, tule!
Tule nyt.
-Auttakaa minua. -Jumalauta teitä.
Jeesus. Yritän puhua Phillipen kanssa.
-Hän ei tahdo laulaa. -En ole koulutettu hylje!
-Mikä on niin vaikeaa? -En halua laulaa!
Laula nyt vain!
En halua laulaa!
Hei, nyt.
-Danny, Danny! -En vittu halua laulaa!
Turvat kiinni!
-Haloo? -Jestas.
-Niinpä. -Mitä siellä tapahtuu?
Hauskanpitoa vain.
En ole koulutettu apina! Onko selvä? Te vain...
En pysty siihen vain nappia painamalla!
Se on... Te vain...
Jeesus.
Joo, minä ymmärrän.
Itke vain, kulta.
Anna tulla vain, minä ymmärrän.
Noin.
Minä ymmärrän.
Itke pois.
Minä ymmärrän.
Hei, Phillipe.
Onko hän kunnossa?
Joo, kaikki hyvin. Oli vain rankka päivä.
Hän soittaa sinulle vähän ajan päästä.
-Tiedät, mistä löydät minut. -Kiitos.
Colleen kertoi minulle aina, miten Dan kidutti häntä pienenä.
-Loistava ajoitus, Karl. -Niin on.
Hän makasi Colleenin sängyn alla.
Sitten hän veti hänen peittonsa alas tosi hitaasti, jotta hän itkisi.
Sitten hän juoksi omaan huoneeseensa ja...
Tietysti äiti tuli katsomaan ja sanoi: "Mikä hätänä, Colleen?"
Milloin tuo tapahtui?
Et tiedä siitä puoliakaan.
Sitten en halua kuulla siitä nytkään.
Selvä.
Se on niin hassua.
Hän oli lapsi, kun menin yliopistoon. On kuin en olisi tuntenutkaan häntä.
-Hän oli kuopus. -Tunsitpas hänet.
Tarkoitan, etten nähnyt hänen lapsuuttaan.
Sitten kun oikeasti vietimme aikaa yhdessä, hän oli...
Jo sekopää?
-Allie. -Se on totta.
Se on... niin totta!
Hän oli niin pois järjiltään.
Hän oli ainutlaatuinen.
Ainutlaatuinen.
Ja hän oli...
Hän oli riehakas ja hän oli riiviö.
Hän oli älyttömän älykäs.
Ja niin vahva.
Ja niin rakastava.
Kaikkea sitä ja muutakin.
Ehkä muistellessani yritän vain...
laskeskella, kuinka paljon ehdin olla hänen kanssaan.
Ei sillä ole väliä, Sean.
Kun oli hänen kanssaan, tuntui kuin aika ei olisi kulunut lainkaan.
Niin.
Niin varmaan.
Niin.
Isä nukkuu.
Tämä oli pitkä päivä.
Niin oli.
Pidimme sinua lähes yli-inhimillisenä.
Nyt suomut ovat tippuneet silmiltäni, ja näen sinut sellaisena kuin olet.
Voi, paska. Mitä sitten?
"Kirjoitat taiteesta, mutta et tiedä taiteesta mitään.
Kirjasi, joita ennen ihailin..."
Älä syötä liikaa. Anna minulle vain ensimmäinen lause.
Mutta et muistanut sitä.
Älä syötä liikaa. Anna vain ensimmäinen sana.
Anteeksi, minulla ei ole käyttöohjetta, kuinka hankkia töitä veljelleni.
Käyttöohje on: "Ole kiltti. Älä näyttele. Kuiskaa vain, että saan kiinni."
Hyvä on. Nyt ymmärrän, miksei Phillipe harjoituta sinua.
Otetaan alusta.
-Aiotko auttaa minua? -Pyysit, etten kuiskaa liikaa.
-Mutta sinun pitää sanoa jotain! -Selvä, okei.
"Pidimme sinua lähes yli-inhimillisenä.
Nyt suomut ovat tippuneet silmiltäni."
Tämä on kamalaa tarinaa.
Se on Tšehovia. Jestas, olet pahempi kuin äiti.
Näytteleekö hänkin?
Hän menee mukaan tunteisiin. Hän nousee ja alkaa näytellä.
Hän tulkitsee kaikki roolihahmot eri korostuksin.
Herranjestas! Hitsi, pannaanko poikki?
-Ei. -Hyvä on.
-Hyppään vain yli. -Selvä. Jep, jep.
-Käännä sivua. -Okei, okei.
En aio vaieta!
En lopettanut vielä!
Olet tuhonnut elämäni. En ole elänyt! En ole elänyt!
-Lue! Se on sinun vuorosanasi! -En pysty!
En pysty samalla pitämään kameraa, lukemaan ja tarkistamaan sanojasi.
Yritä. Minun täytyy tehdä tämä. Se on lähetettävä huomenna.
Olen jumissa huitsin Virginiassa -
republikaanien ja golfkenttien vankina!
Isä kuulee meidät ja tulee alas. "Hei, miksi te lapset vielä valvotte?"
"Jösses sentään!"
-En pysty tähän. -Mikset?
-Menen petiin. En pysty. -Ei, ei.
-Äiti taisi tehdä TV-sekoitusta. -Ei. Älä yritä.
Minä syön sen kaiken. Ei!
Ei, hyvää yötä. Hei hei.
Ilonpilaaja!
Voi, Dan.
Luuseri!
Hei. Dan.
Syön kaiken TV-sekoituksen.
Tiedätkö, pidin sinua ennen lähes yli-inhimillisenä.
Nyt suomut ovat pudonneet silmiltäni.
Nähdään aamulla.
KATHLEEN O'HARE DOSTERIN MUISTOA KUNNIOITTAEN
TERVETULOA COLUMBIAAN
Tekstityksen käännös: Petri Kaivanto