Рене!
Не!
Рене!
Трима загинаха при опит за обир на банка.
По предварителни данни, единият от крадците е успял да се скрие.
Заподозряната е жена на 25–30 години.
По думите на свидетелите… - Серхио, ела да видиш!
… независимо от усилията на полицията.
Двама от убитите са работели като охрана в банката.
Третият е един от крадците, неизвестен 30-годишен мъж.
Полицията издирва млада брюнетка, средна на ръст,
със слабо телосложение. Обществена безопасност и полицията
са поставили бариери на всички изходи от Мадрид.
Те предупреждават, че заподозряната е въоръжена и опасна.
Трябва да я намерим. Нуждаем се от таланта й. Наистина.
Тя е първа в списъка с издирваните. Не си струва да се свързваме с нея.
Четирима въоръжени. Три трупа, една жива. Да те убеждавам ли още?
Тази жена е боец. - А сега и убиец.
Обирът е бил неуспешен.
Висяла от покрива като Спайдърмен.
Кой прави такова нещо?
Вместо да завърже полицаите, тя седнала в колата им
и минала през бариерите със сирена. Избягала с помощта на полицията.
Това не е ли изкуство? - Не е ясно какво планират властите
за издирването на жената.
Виж, Серхио. Току-що излизам от затвора.
Уверявам те, че там има само идиоти.
Безмозъчни кретени. Безполезни отрепки.
Това, което видяхме сега, е рядкост.
Трудно е да се намери. - Може би.
Момичето наистина е талантливо, но е безнадежден случай.
Точно в това е смисълът.
Тя вече няма нищо за губене.
Точно такива ни трябват.
ЗАПОДОЗРЯНАТА Е НА СВОБОДА ПРИ ОБИРА СА ЗАГИНАЛИ ТРИМА
Ако не я хванат до 72 часа, ние ще започнем да я търсим.
Отивам в библиотеката. - Добре.
Донеси малко пасти от Сан Онофре!
Силене Оливейра.
Така се казвах преди началото на тази история.
Тогава бях сигурна, че мога да избягам от болката,
както избягах от полицията.
Бягаш. Затваряш очи.
И се съпротивляваш.
Но все някога спираш.
И всичката болка те застига.
Мислиш, че никога повече няма да можеш да я избегнеш.
Крих се десет дни.
Отново и отново си припомнях живота ни с Рене.
Мислех за това, че той не обичаше банките.
За това, че решихме да оберем една.
От тези мисли болката ми се усилваше.
Както и чувството на вина.
Оставих го сам. Да лежи на мократа земя под дъжда.
Сякаш Рене можеше да усети нещо.
И ми се наложи да бягам още по-бързо.
За да не ме настигне тъгата.
Бягах постоянно. Дори когато бях в задънена улица,
дори когато изпратиха спецчастите да ни убият.
На този етап от живота изобщо не би ми хрумнало да се предам.
Покрийте се!
Огън!
В шибан капан сме! - Трябва да подсилим вратата!
И как, мамка му, да го направим?
Плочата!
Токио, прикривай ни!
Огън!
Артече, унищожи вратата!
По-бързо!
Мамка ти!
Трябва да повдигнем плочата.
Три.
Два. Едно. Давай!
Токио!
- Почакай!
Граната!
Хайде!
Ей, готвачът!
Следващия път я пъхни в парче сирене!
ЛИСАБОН, ПОРТУГАЛИЯ ЧЕТИРИ ГОДИНИ ПРЕДИ ДЕН НУЛА
Когато бях малка и ваканцията ми свършваше,
си мислех, че ще порасна и повече няма да ходя на училище.
Сега не ходя на училище. Занимавам се с нещо по-лошо.
Защо не можем да останем?
Отпускът все някога свършва, скъпа.
Винаги се радвам да те видя в нашия квартал.
Щастлив съм, когато заедно се разхождаме по улиците на Мадрид
и пием бира на площада. Живеем си като крале.
По цял ден се опитваме да оцелеем.
Не знаем дали ще ни стигнат парите да си платим сметките.
Ти всеки ден мъкнеш газови бутилки.
Нямам нищо против. - А аз всеки ден си търся работа.
Искам да бъда постоянно с теб.
Значи трябва да ограбим нещо по-голямо.
След като парите не ти трябват за вещи.
Искаш да бъдеш свободна. А това струва много скъпо.
Искам го.
Искам да бъда свободна.
Защо да се задоволяваме с малко?
Ако не крадем, ще ни откраднат живота.
Какво мислиш?
Искам да пътувам с теб.
Искам да те видя на някой необитаем остров
на края на света, с два броя мохито в ръцете
и да си мисля, по дяволите, извадих такъв късмет.
След като имаме такъв късмет,
трябва да му се насладим.
Кажи един град.
Много далече. Обещавам да те заведа там.
Токио.
Е, дръж се, Япония.
За пръв път избрах Токио, когато с Рене искахме да заминем.
Да го обичам в различни градове ме правеше щастлива.
Свети Антонио.
За втори път избрах Токио, когато смених единия си живот с друг.
Крият се зад плочата.
Имат добър ъгъл за стрелба.
И за точност.
Канисо, Сагаста съм.
Те са в кухнята. Потърсете позиция за стрелба отвън.
Снайперистите са на позиция.
Ще хвърлим гранати, ще подкопаем защитата им и ще влезем.
Ако някой си покаже главата зад ъгъла, край с него.
Гранатите няма да помогнат. Плочата е чугунена и са я закрепили.
Какво предлагаш? Да чакаме да отидат до банята?
Хайде да пробием тази стена.
Ще направим дупка и ще минем през склада.
Това са най-малко десет минути! Времето е единственият ни коз.
Да нападнем сега, преди другите да са излезли от музея.
Не става.
Натисни по-силно. Хайде, мамка ти!
Готово!
Рио, можеш ли да го разбиеш? - Да. Кодът може да се разбие.
Ще отнеме минимум 30 минути. По-реалистично — час.
Един час? - Какво? Не, няма време.
Трябва да повикаме леярите.
Хайде. Аптечка.
Богота. За колко време може да се отвори вратата?
За 11 минути, ако има достатъчно газ. - Трябва да решим.
Ако започнем да режем, системата ще блокира и няма да я разбием.
Богота, изпрати леярите. - Разбрано.
Ще се справиш ли сама? - Да.
Хайде, Хелзинки. Можеш.
Токио, колко може да издържите?
Колкото е необходимо. - Каналехас, започнете да пробивате.
Майоре, нямаш никаква представа какво вършиш.
Капитане. Знаеш ли какво ще направим?
Точно каквото казах. А ти ще престанеш да спориш.
Какво става? - Карат се, Професоре.
Командирът настоява да пробият стената и да минат през склада.
Гандия иска да нападнат от коридора.
Гандия поставя заповедта под съмнение. Токио, това е слабото му място.
Ще го използваш ли? - Разбира се.
Тогава действай.
Здравей, Гандия. Как си, скъпи?
Липсвах ли ти?
Само нощем. - Но не си се върнал заради мен, нали?
Просто се чувстваш предател.
Помагаше на крадците по радиостанцията.
Излъга разузнаването. Благодарение на това Лисабон е тук.
Затова си се върнал.
Защото не ти стиска да се прибереш вкъщи
и да погледнеш в очите жена си и сина си Хуанито.
Млъкни, мръснице. Ще дойда и ще ти напълня устата със сапун,
ако говориш за семейството ми. - Не.
Те видяха по телевизията, че си жив.
Навярно са плакали, прегръщали са се
и са чакали да се прибереш вкъщи за вечеря.
Но не.
Дори не им се обади, нали? Разбира се.
Какво щеше да им кажеш?
"Убих една беззащитна жена,
а после предадох и хората си, защото съм страхливец"?
Гандия, спокойно.
"Здравей, Хуанито. Знаеш ли какво, синко?
Татко е лайно.
Защо? Защото предпочитам да умра,
вместо да бъда с теб и да ти чета приказки."
Какво правиш? - Капитане, недей.
Капитане, не ме ли чу? - "И кажи на мама...
Това е заповед, капитане! - … дойдох късно, за да не я чукам".
На теб говоря, капитане!
Гандия!
Граната!
Покрийте се!
Какво беше това?
- Рио. Върни се! - Рио! Къде тръгна?
Богота, трябваш ни, по-бързо!
Идваме след две минути, Лисабон. Размърдайте се!
До стената! След мен!
Дръж се.
Да, да...
Сега.
Стокхолм, какво става? Чуваш ли ме? - Опитвам се!
Опитвам се, по дяволите!
Рамиро, добре ли си? - Да, г-не.
Ернандо?
Каналехас?
Торесия и Тоско са ранени, майоре.
Мъртъв е.
Ти го уби!
Един е мъртъв, Професоре.
Беше инцидент.
Случват се такива неща. - Не и с нас.
Какво става? - Бият се.
Това ще ни даде няколко минути, но не повече.
Артече, успокой се. - Говори Канисо.
Има ъгъл за стрелба през кухненския прозорец.
Видимостта е лоша, но един от складовете се вижда.
Заемете позиция. - Слушам.
Артече.
Улучих ли го? Улучих ли го, или не? - Попадна в бронежилетката.
Поздравления. - Артече! Двама души са ранени.
Помогни им.
Артече! Това е заповед.
Ти си истински огън.
Гледай да не изгорите заедно.
Няма такава опасност. - Имам предвид случката на покрива.
В подобни ситуации хората не мислят какво говорят.
Не се тревожи. - Не, точно така мисля.
Сега не му е времето да говорим за подобни неща.
Отдавна взех решение да казвам само истината.
Ама какво ти става? - Така го чувствам. Нека да ти е ясно.
А аз искам да ти е ясно, Манила, че сме на война.
И аз съм със Стокхолм. Да ти го изяснявам ли още?
Влюбен ли си в нея?
Ще те покрия.
Ако пак игнорираш заповедта ми, ще те застрелям в главата.
Не ми отговори. - Влюбен съм безумно.
Я остави. Познаваме се. Знам кой си.
Знам какво харесваш. За какво мечтаеш.
Искаше да отвориш огромен триетажен нощен клуб.
Сега имаш достатъчно мангизи.
Проблемът е, че испанските клубове не са особено популярни в Индонезия.
Но знаеш ли? Често танцувам със Стокхолм.
Танцувахме дори в сейфа. - Добре, а школа за бойни изкуства?
Няма да отречеш, че в Индонезия обичат кунг-фу...
Не мога цял живот да ритам задници.
Искам да порасна.
Кажи ми нещо.
От две шибани години живееш в Индонезия.
Никакви съмнения ли нямаше през цялото това време?
Никакви.
Сутрин се събуждам,
гледам спящата Стокхолм, слънцето прониква през прозореца...
Животът ми е като в реклама.
Реклама на парфюм.
Това не си ти. Това не е твоят живот.
Това е друг живот, но толкова истински, колкото и предишният.
Един живот побира много други.
Това не е необходимо. - Млъкни.
Мърдай.
Има ли някого тук? - Не.
При баба си ли живееш?
Това е просто безопасно място.
Кои са тези? - Хора в същото положение като теб.
Потенциални членове на бандата. Ти си първият участник.
Добре.
Няма да се правиш на идиот пред останалите.
Искаш да откраднеш 2,4 милиарда евро?
Ще получиш куршум в главата.
Така че остави това. - Куршум застига онзи, който не мисли.
Който влиза в банката с открито лице и действа неразумно.
А този план се разработва вече от много време.
Колко?
Двадесет години.
Предлагам ти свобода.
Вече съм свободна. Мога да си тръгна и да изчезна.
Тогава защо не си тръгваш?
Защото навън не те чакат никой и нищо.
Животът ти свърши след последния обир.
Аз мога да те върна към живота.
Да ти дам втори живот. Или ще живееш със спомени за първия?
Какво знаеш ти за мен и живота ми?
За това, което съм дала за свободата си?
Всичко, което ми е необходимо да знам, ще го разбера сега...
Ще имаш ли смелост
да се родиш отново.
Да живееш отново. Да намериш нова любов. Да създадеш семейство.
Трябва да го решиш днес. Сега.
Нима той няма да иска пак да бъдеш щастлива?
Кой си ти?
Добре дошла.
По-живо! Заложени са три живота. Хайде!
Леярите са в музея. Започваме да режем.
Добре.
Хайде! Давайте!
Трябва ми парен чук.
Къде е парният чук?
Стокхолм! Къде е парният чук?
Ето там.
Морфин. Дай ми морфин, моля те.
Познавам този поглед.
Първият убит. Не спира да се върти из шибаната ти глава. Отново и отново.
Ще премине. Това е шок.
Морфин. Моля те.
Приготви се, Токио. Направи се красива. Идвам за теб.
Казват, че истинската любов се случва само веднъж в живота.
Но хората не знаят, че можеш да имаш няколко живота.
Рио, нали? - Да.
Какво правиш? - Гледам звездите.
Какво има?
Не ми приличаш на такъв. - Защото още не ме познаваш.
Погледни, това е Малката мечка.
Това е Голямата мечка.
А това е Полярната звезда.
Хакер и астроном. Бива си те!
Професора е предвидил всичко.
Казват, че по звездите можеш да разбереш бъдещето си.
Ти можеш ли? - До някаква степен.
Кажи ми за моето бъдеще.
Искаш ли? Добре.
Според разположението на звездите,
изглежда, че ще срещнеш едно момче.
Красавец? - Ще разберем от ъгъла на Андромеда.
Погледни. Ето го съзвездието.
Къде? - Ето там.
А, да.
Какво? - Това е обикновено момче.
Малко затворено.
Нормално момче. Но добро.
А как ще го срещна, след като по цял ден съм на занятия при Професора?
Сигурен съм, че Касиопея знае.
Хайде да я попитаме.
Това е странно. Касиопея казва, че ще го срещнеш на танци.
Ще танцуваме ли?
Една дупка по-малко.
Колко време ни трябва за останалите? - Минимум шест минути.
Професоре, какво е това?
Трябва да ви кажа нещо.
В резервоара има още някого.
Инспектор Алисия Сиера роди дете.
Прекрасно момиченце с тегло около три килограма и половина.
Напълно здраво.
Колко хубаво. Едно дете винаги носи радост.
А в последно време имаме малко поводи за радост.
Как я кръсти?
Ами…
Исках синът ми да се казва Херман, като баща си.
Но се роди момиченце, така че нямам никакви идеи.
А Даница?
В родината ми това означава "утринна звезда".
Ти си истински поет, Марсилия.
Ако приемаш варианти, винаги съм харесвала името Лусия.
На мен ми се струва, че не прилича на Лусия.
Повече прилича на Виктория.
Виктория.
Ще я кръстя Виктория.
Красиво име. - Ще я кръстя Виктория.
Тя ще се носи напред като ракета, а аз - след нея.
А аз - след нея.
Подръж я.
Виктория.
Купил си всичко в розово. - Да, нали е момиченце.
И какво? Първо, няма женски и мъжки цветове.
Второ, затваряш я в рамка.
Не знаеш дали тя ще се чувства момиче, момче или нещо друго.
Току-що се роди, а ти вече я травмираш.
Дори играчката е розова. Дай ми малката.
Не. Тя я даде на мен. Ти си луд.
Пази вратата.
Газът свърши! Професоре, остават още две дупки.
Хайде, побързайте!
Канисо, те са в склада.
Токио, бягай!
Огън!
Токио!
Токио, не!
В деня, когато се опитах да убия Гандия, шансът не беше на моя страна.
Бях като марионетка, натъпкана с куршуми.
Но и с пет куршума в тялото,
пак мислех за моя самурай.
Отвори го. Спокойно, не е пръстен.
Това е японски самурай.
Видях го на една витрина.
Това е знак.
Знам за какво мислиш.
Какво, да не би да четеш мисли със снежно кълбо?
Не искаш да живееш добре, изоставяйки майка си.
Помислих за това.
Ще й направим подарък.
Стриптизьор, който да я развлича?
Ще й платим ипотеката.
Ние ще отидем в Полинезия, а тя - в Рим.
Или в Париж, където пожелае. Ще се наслаждава на живота.
Заслужава го, нали?
А на теб така ще ти е по-добре.
Откъде ще намерим толкова пари?
Попитай кълбото. Погледни го и да видим какво ще ти каже.
Така.
Казва, че…
Вече си обмислила какво ще направим, нали?
Банки.
Зад гърба си имаме 15 чисти обира.
Двамата се разбираме. Добри сме. - Най-добрите.
Ще ограбваме банки.
Нали разбираш, че рискът е по-голям?
Дръж се.
Токио е ранена, Професоре. Има куршуми в ръцете и краката.
По дяволите! Газът свърши!
Достатъчно. Връщайте се към разтопяването на златото.
Така.
Професоре, газът ни свърши. - Помогни ми, Лисабон.
Денвър, чуй ме. Трябва им още време, за да отворят музея.
Заемете отбранителна позиция,
покрийте всички възможни входове. Докато сте вътре, имате шанс.
Ще окажем съпротива!
Готово.
Сега.
По дяволите!
Ти няма да влезеш. След мен!
Подгответе взривовете.
Стреляй по всеки, който влезе.
Останалите, покрийте се.
Можеш ли да стреляш? - Докато ръцете ми не окапят.
Манила, хайде!
Професоре, на траншеята сме. Мамка му, няма изход.
Няма изход.
Денвър? Денвър, отворът.
Денвър, там има отвор.
За кухненския асансьор. В офиса има кухненски асансьор.
Денвър, има кухненски асансьор
в офиса, Денвър.
Тук е, тук.
Какво? - Там има не по-малко от шест етажа.
Мамка му!
Вървете. Спуснете се.
Какво? - Тръгвайте. Двамата.
Спуснете се. Аз ще остана тук.
Няма да мога. Манила, чуй ме. Манила.
Няма да мога да се държа за въжето. Така че се спуснете бързо
и покрийте дъното с възглавници, завеси, кашони, каквото и да е.
Каквото и да е, разбираш ли? А аз ще скоча.
Не. - Тръгвайте! Бързо!
Манила, спускай се! Хайде!
Няма да те оставя. Ела тук. Няма да те оставя.
Не, Денвър! Недей, боли ме. - Токио.
Чуй ме, моля те.
Баща ми умря по време на обир.
Няма да позволя и сестра ми да умре.
Няма да позволя.
Скъпи. Трябва да вървиш, за да ми спасиш живота.
Всичко ще бъде наред. Разбра ли?
Върви. Всичко е наред.
Взривовете са готови. - Детонаторите.
Токио!
Детонаторите са готови.
Токио.
Токио. С теб съм.
С теб съм. - Рамиро?
Дръж се, ще те измъкна оттук, чу ли?
И дупки ли умееш да пробиваш? - Пълен съм с изненади.
Покрийте се!
Токио, какво става?
Какво става? - Рио, те са тук.
Влизаме!
Манила, побързай!
Ще разширя отвора. - Рио.
Няма време.
- Защо се усмихваш така?
Много се радвам, че си тук.
Не.
Токио.
Хайде.
Знаеш ли за какво си мисля?
За първата ни нощ в Толедо.
Как танцувахме заедно.
Сега!
Професоре, долу сме.
Токио, те са долу.
Потърпи още 30 секунди. - Моника!
Моника! По дяволите! - Хайде! По-бързо!
Огън!
Токио.
Рио.
Не бъди тъжен.
Днес свършва нещо. Но това е първият ден от следващия ти живот.
Чакат те много животи, скъпи.
Не. - Много.
Напред!
По-добре си върви.
Защото забавлението започва.
Не! Токио!
Огън, Артече!
Не!
Каналехас!
Мамка ти!
Огън, Гандия!
Токио, скачай! Токио!
Токио, чуваш ли ме? - Токио, няма време. Скачай.
Токио!
Времето изтича. Скачай. - Сложно е. Ще се справиш ли без мен?
Не, няма да се справя! Токио, скачай! - Ти беше моят ангел-хранител.
Сега аз ще бъда твоят.
Не!
Не съм от тези, които гният в затвора.
Предпочитам да бягам.
А ако тялото не може да бяга,
поне душата ще го направи.
Бягайте!
Токио!
ВТОРА ЧАСТ ОЧАКВАЙТЕ НА 3 ДЕКЕМВРИ 2021
Превод: sugarv4 отбор "МЪРЗЕЛИВЦИТЕ"