-Kom igen! Är systemet nere? -Det funkade för mig.
-Hur är det? -Datorn funkar inte.
-Inte vad jag menade. -Jag är okej.
En patient dog på grund av dig så du kan inte vara "okej".
-Jag hanterar det. -Hur då?
Jag jobbar. Jag har en tå att debridera.
-Jag har lagt det bakom mig. -Hur gör man det?
Genom att gå vidare. Jag uppskattar omtanken.
Jag bokar en tid för sorghantering.
Dr Mohan är expert på personal som upplevt svåra situationer.
-Det är inte nödvändigt. -Var det en svår situation?
Det känns bra att du vill gå vidare och glömma det-
-men du ska träffa dr Mohan.
Först när hon säger att du är okej får du fortsätta jobba.
Nu funkar den. Lite tålamod bara.
-Hjärtfrekvens 36. -5 mg morfin och atropin.
-Vad har du? -Allvarlig bradykardi.
Han har fått aspirin, nitro och nu atropin.
-Har kardiologen sett honom? -Trasig pacemaker och kranskärlen.
-Känns som en trippel bypass. -Skyhögt BNP.
-Vad ser du? -Hjärtats kammare pumpar knappt.
-Två tidigare hjärtinfarkter. -Hjärtsvikt. Vad är alternativen?
Han är 73 år. För gammal för en transplantation.
-Döende. -Men inte död. Och mer?
En pacemaker för synkronisering?
-Då jobbar kamrarna ihop. -Biventrikulär pacing.
Han borde må lite bättre under den korta tid han har.
Han närmar sig hjärtstopp.
Förbered halsvenen för en pacemaker.
Kolla hur snabbt labbet kan få fram en pacemaker.
-Nåt problem? -Nej, bara lite för mycket kaffe.
Spänn fast honom. Jag vill inte bli stucken.
Ni skrämmer honom.
-Ni skrämmer honom! -Vem är ni?
-Patienten är psykotisk, dr Murphy. -Nej!
Du tycker inte om att bli rörd.
Han är inte psykotisk. Han är autistisk.
Du är en mycket bra patient.
Okej, vi är klara.
Du är...likadan...som jag.
Kan vi släppa hans händer? Dr Murphy?
Mamma och pappa är här. Ni kan släppa hans händer.
-Fel! Sluta! Fel! Sluta! -Vad har hänt?
Liam har ett 5,4 cm långt sår i pannan. Har troligen ramlat.
Såret bedövades med 5 ml 1 procent Lidokain.
Och sen sju... Sju 5-0 Prolene suturer.
Han kommer få ett litet ärr, men det är allt.
-Är ni min sons läkare? -Jag är dr Shaun Murphy.
-Gick vilse! Vilse! Vilse! -Ja, men du är okej.
Vilse...vilse...
-Du ska inte ta bussen mer. -Här är för ljust.
-Han blir orolig. Kan vi åka hem? -Nej.
Han är gulblek, känslig för beröring och febrig. Han bör inte åka hem.
-Varför är jag här? -Er pacemaker la av. En hjärtattack.
Det fattade jag.
Grannens trädgårdsmästare såg er och ringde 112. Räddade ert liv.
Då får jag tacka honom.
-Hur gammal är du? -Jag?
-Jag vet hur gammal jag är. -Jag är 28.
Vi har en pacemaker på väg. Den kommer få er att må bättre.
Kommer den?
Jag kommer tillbaka när det är dags för operation.
Förhöjt bilirubin och leverenzymer. LPK 23.
Ett ultraljud av buken visade vidgade gallgångar.
Det låter som kolangit vilket kan orsaka blodförgiftning.
-Är han stabil nu? -Stabila vitalparametrar.
-Allt från cancer till dieten... -Han följer en ketogen diet.
Fett kan ge gallsten. Kan vara den utlösande faktorn.
Gör en ERCP. Några veckor med antibiotika borde räcka.
Har du koncentrationssvårigheter?
Känner du dig likgiltig? Känner du dig orolig?
-Jag behöver hjälp. -Med vadå?
Endoskopisk retrograd kolangiopankreatografi.
En ERCP. Varför?
-Du har gjort det förut, Shaun. -Du kan hantera autistiska.
Okej, Glen. Låt oss sätta...igång.
Är du snart klar, Glen?
Det är dr Kalu. Glen?
Vi har en kod grön. Vit man. 85 kg.
Kan du prata med honom? Jag kan inte ge Midazolam.
-Fyra lampor. Fyra dörrar. -Ja, många grejer.
32 och 8. 32 och 8.
32 är antalet fönster på skåpen och 8 är antalet handtag.
Mängden koldioxid stiger.
-Han behöver syrgas. -Det är en vanlig reaktion.
-Den sjunker. Fortsätt, Claire. -Tack.
-Umgås du mycket med autistiska? -Jag har aldrig träffat nån.
-Så det är kul att umgås med Liam. -Varför skulle det vara kul?
-Okej... -Det finns inga stenar.
-Var är stenarna? -Ärrvävnad.
Det här är inte gallsten.
Gallträdet har så mycket ärrvävnad att kameran fastnar.
Möjliga diagnoser kan vara primär skleroserande kolangit-
-leversvikt, primär biliär cirros...
Samt flera cancerformer. Ni måste ta reda på vad det är.
-Vi kan göra en MRI. -Nej! Det är omöjligt.
-Första gången du säger det. -Liam stimmar.
Tics är ett neurologiskt svar på stress.
Stress gör att han inte ligger still, vilket gör en MRI omöjlig.
Om du pratar så kanske han somnar. Ge honom nåt lugnande.
Han svarade inte bra på Midazolam. Det påverkade andningen.
-Vi kan inte övervaka honom... -Jag fattar. Han kan dö.
-Hitta ett sätt att lugna honom. -Okej.
Han verkar ha en idé.
Vi har en kod grön. Vit man. 73 år gammal.
-Vad gör du, Shaun? -Räknar.
-Räknar vadå? -Avstånd.
-Varför? -Jag vill ha 1 643 dollar.
Kan du få det genom att räkna? Är det därför du vankar av och an?
-Vad ska du ha pengarna till? -Jag vill köpa en tv.
-Jag är kirurg. Jag tjänar pengar. -Du är ST-läkare.
-En viss löneskillnad, kompis. -Jag är inte ett barn, kompis.
-Vad säger du om 1 000 dollar? -Nej.
-Den kostar 1 643 dollar. -Jag vet, men du har en budget.
-Budget? -Du har hyra, mat och räkningar.
Jag ska göra en egen budget. Jag har en MRI.
Det här är livebilder. Om patienten gått hade vi sett det.
-Så vart tog han vägen? -Han tog varuhissen och försvann.
Så utomjordingar förde bort honom? Förlåt.
Inga kameror i varuhissarna. Plan 1, 4, 5 och källaren.
Och ni letar? -Vi är klara med plan 4 och 5.
Sorghantering med dr Mohan. Klockan 12.00.
Vad är det? En tumme?
-Vad ska du göra i källaren? -Hittegods. Ett barn tappade filten.
Det var snällt.
När du är där kan du leta efter din kod grön.
Det här är doktor... Det här är Shaun.
Jag kan höra dig. Jag kom att tänka på nåt.
Det är 24 steg från ambulansen till akuten.
Dimma ljuset. Då blir han lugnare.
Det är 24 steg från ambulansen till akuten.
Det är 22 steg från ambulansen till akuten.
Han har mycket långa steg.
Ja, det är 22 steg från ambulansen till akuten.
Det är 37 steg från hissen till rum 405.
Det är 37 steg... från hissen till rum 405.
-Det är sex steg till handfatet. -Sex steg till handfatet.
-Vi får bra bilder. -Fantastiskt! Du kan hantera din ASD.
-Tre steg till fönstret. -Tre steg till... Tre...
Det är sju steg... Sju steg till dörren.
Liam. Det är sju steg till dörren.
-Ta ut honom. Han är rädd. -Vi måste bli klara.
-Sju... -Det går bra, raring. Bara andas.
Nej, det är sju steg till dörren.
Glen!
Glen...? Det är dr Kalu. Jag ska hjälpa dig.
-Försvinn! -Du ska få en ny pacemaker.
Fattar du inte? Jag tog sönder min pacemaker.
Jag vill dö.
-Med en ny pacemaker mår du bättre. -Botad? Som ny?
-Den lindrar smärtan och... -Det har jag hört förut.
Varje gång ska det bli bättre.
Sanningen är att jag blir allt sämre. Jag vet det och ni vet det.
-Har du nån familj? -Min bror är död. Ingen fru.
Så det finns ingen som kan tjata på mig.
-Vi har duktiga terapeuter. -Jag har ont, 28. Hela tiden.
-Hjälper samtalsterapi mot det? -Du måste upp.
-Lungorna sprakar så vätska... -Jag vet mina...rättigheter.
Jag kan vägra behandling.
Så fort jag hämtat andan går jag, så du kan gå härifrån.
Det tänker jag inte göra.
-Vi måste hitta orsaken. -Och hur ska ni göra det?
-Kirurgiskt. Det heter laparoskopi. -Vi undersöker Liam med en kamera.
Det finns risker. Organskador och smittospridning.
För att han inte kan ligga stilla?
Ni känner er son bättre. Bör vi försöka igen?
Shaun berättade om sin nya tv. 70 tum. Senaste modellen.
-Det är bara en tv. -Det handlar inte om teven.
-Varför är du så orolig? -Han kommer ofta för sent.
Han ringer på natten om en skruvmejsel.
-De vill sparka ut honom. -Åkte du dit?
När han ringde på natten om en skruvmejsel. Åkte du dit?
-Han var helt hysterisk. -Vi har 47 ST-läkare.
Alla kommer för sent och gör misstag. Förhoppningsvis lär de sig.
Oroa dig om du vill, men du vet att han kan lära sig.
Frågan är om du är villig att låta honom.
-Shaun? -Jag kan se pixlarna.
-Så bra. Lyssna... -Det är inte bra.
På en högupplöst skärm kan ögat inte se pixlarna.
-Du försvann efter MRI:n. -Jag misslyckades.
Ja... Jag tror inte att det handlar om det.
Du var tveksam redan från början. Du bad mig att göra ERCP:n.
Läkare måste inte gilla sina patienter, Claire.
-Gilla? -Jag känner honom inte.
-Det är nåt annat, Shaun. -Nej.
Han har samma funktionsnedsättning som du och...
Gillar du alla som har psoriasis?
-Jag har inte... -Jo, och du blir aldrig av med det.
Okej... Det är synd för jag tror att han gillar dig.
Jag tror att han ser upp till dig.
-Så du vet hur han tänker? -Troligen inte lika bra som du.
-Vad väntar du på? -Att du ska svimma.
Med tanke på storleken på dina vrister...
...dröjer det nog inte länge. Då kan jag förhoppningsvis rädda dig.
Varför bryr du dig om vad jag gör med mitt liv?
Jag vet inte, Glen. Varför vill du dö?
Jag har levat. Jag har haft bra jobb och meningslösa jobb.
Jag hade ett bra tak över huvudet och förlorade det.
Jag älskade en flicka och gifte mig.
Det var mina 20 lyckligaste år. Sen dog hon.
Nu är jag ensam med smärtor.
Det känns som sagans slut.
-Jag förstår. -Jaså?
Har du också haft det jobbigt, 28?
Förstår ingen hur det är att vara stilig och framgångsrik?
-Jag uppfostrades av barnflickor. -Jösses! Du är en skitstövel.
Så du led inte för att du var stilig och smart.
Du led för att du var rik.
-Jag träffade mina föräldrar vid jul. -Och historien fortsätter.
De hade en stor fest och kom alltid hem till den.
Jag kom också hem från skolan de hade skickat mig till.
När jag blev 18 hade jag fått nog.
Jag var en man, inte längre deras son.
Jag tänkte berätta för alla vilka hemska människor de var.
Så jag kom hem från skolan, knackade och nån öppnade.
Men det var en främling.
De hade sålt huset flera månader tidigare. De var borta.
De hade väl fått nog av mig också.
Inför laparoskopin måste vi göra fyra små snitt i buken.
-Jag måste inte. Jag måste inte. -Jo, Liam.
-Jag måste inte! -Var still, Liam.
Busschauffören släpper av mig. Jag går vilse.
Jag går vilse! Jag är hungrig! Jag kan inte bada. Jag måste inte!
Kan inte laga mat! Kan inte ta på kläder!
-Kan inte åka buss! -Jag åkte buss.
Jag klev av på fel hållplats. Jag blev rädd, men jag hittade.
Jag gjorde en MRI och en man blev skadad.
Jag gjorde ett misstag. Jag gör många misstag.
Du försökte gå. Du gjorde ett misstag.
Men misstag är bra. Du bör göra fler. Du liknar mig.
Du har röda ögon. Uveit. Liam äter vitaminer.
-Äter Liam även örttillskott? -Kava. Hur så?
Han behöver ingen laparoskopi. Jag vet vad felet är.
De röda ögonen orsakas av en reaktion-
-som kan leda till ärrvävnad i matsmältningssystemet.
Vi måste ta bort de skadade delarna av tarmen.
-Vi? -Jag och mitt team.
-Även dr Murphy? -Självfallet.
Tack för att ni diagnostiserade vår son.
Ni har vår tillåtelse dr Melendez.
Men under inga omständigheter får dr Murphy vara involverad.
Föräldrarna har bestämt sig. Nån som är autistisk är inte kapabel.
De är irrationella och trångsynta. Vad spelar det för roll?
-Du håller väl med dem? Eller hur? -Det är mitt team.
-Jag vill inte att nån lägger sig i. -Du svarar inte på frågan.
-Frågan är irrelevant. -Nej, inte alls.
Om du håller med är problemet bara ditt lilla ego.
Släpp det och rädda ungen.
Om du inte håller med, säg till dem att fara och flyga.
Antingen går de med på att dr Murphy hör hemma i operationssalen-
-eller så får de vända sig nån annanstans.
Jag var ensam och 18 år. Jag hade tre jobb och tog lån.
Jag lever fortfarande.
Ingen dålig historia, 28. Vad hände med föräldrarna?
Jag talar med dem idag, men... De tog mig inte hit.
Det gjorde de som jag minst anade. Marinsoldaten som fixade ett jobb.
Och en tokig konstnärstjej som sa att jag skulle följa min dröm.
När du tror att du är ensam, Glen... Det är du inte.
-Okej. -Okej...?
Är du redo? Ett, två, tre.
-Inga mardrömmar? -Efter ett 36-timmarsskift?
Från det att jag somnar är det bara svart.
Hur är din koncentration? Svårt att fokusera?
Jag kan lösa ett helt korsord.
Ibland önskar jag att jag var mer fokuserad. Det är väl normalt?
Shaun är annorlunda. Han har även savantsyndrom.
-Han har ett otroligt minne. -Han har autism.
Precis som vår son. Samma begränsningar.
Ni såg honom vid MRI:n. Han kunde inte ligga stilla.
Vad händer om dr Murphy bryter ihop när han opererar min son?
Ni känner er son. Jag vet allt om kirurger.
Efter att ha jobbat med dr Murphy och utmanat honom på flera vis-
-troligen mer än han förtjänade, så har han mitt fulla förtroende.
Jag är ledsen. Han har inte vårt. Så vad gör vi nu?
Jag har kontaktat en kollega på St. Josephs. De är duktiga.
Vi kan ordna transporten.
-Var är min mobil? -Var är väskan med hans mediciner?
Jag vill... Jag vill...
-Vadå, raring? -Han sa att jag klarar det.
Jag vill ha dr Shaun.
Din pacemaker har kommit. Vi ska snart operera in den.
Jag sa att min fru dog.
Sanningen är att hon lämnade mig.
Men jag gav henne anledning så jag fick vad jag förtjänade.
-Vi gör alla... -Du fick inte vad du förtjänade.
Bra föräldrar som älskade dig.
De var lyckligt lottade som fick dig, Jared.
-Du verkar vara opåverkad. -Tack.
Det är inte en komplimang. Det är problemet.
-Alla påverkas annorlunda. -Men alla påverkas.
Du uppfyller inte kriterierna för behandling-
-eller sjukskrivning, så jag tänker inte stänga av dig.
Du är en stark kvinna, Claire. Det är därför du har gått långt.
Men om du har förträngda känslor måste du prata med nån.
Annars kommer de att förgöra dig, hur stark du än är.
Okej, Glen. Andra gången... Lägg av!
Tack! Det är en intressant operation. Jag är glad att jag får delta.
Trycket sjunker. Tarmen måste ha spruckit. Septisk chock.
Sprickan kan vara var som helst. Bästa sättet att se hela tarmen?
-Öppna buken. -Bra. Markera.
-Och vad gör vi sen? -Undersöker hela tarmen.
Okej, gör snittet.
Ska du ta den eller inte?
Skalpell nummer tre.
-Gjord av kolstål och mycket stark. -Det stämmer, dr Murphy.
Snittet görs 14.05.
Vi har en kod grön. Vit man. 73 år gammal.
Vart tog han vägen? Jag kommer.
Jag har 5 cm av tomtarmen.
-Nekrotisk. Ej sprucken. -Markera och fortsätt.
Varför står du bara där, Shaun? Vi har 7 meter tarm att kolla.
-Fortsätt, om du inte hittat nåt? -Jag har hittat sprickan.
Sätt en klämma. Jag tar bort den skadade delen.
Jag kan inte.
-Du kan inte? Varför inte? -Det är en cellulit.
-Har du hittat en abscess? -Rör den inte.
Om den går sönder och varet hamnar i buken så dör han.
-Jag vet. -Öppna den försiktigt, Claire.
Jag ska suga ut innehållet och ge antibiotika.
Sen får du skära bort kapseln.
-Jag gjorde inget. -Trycket sjunker. Skynda er.
Kom igen, Claire. Klämma.
Ni kan gå till vänster.
-Hej... Kom. -Sluta!
-Kom igen, Glen. Vi klarar det. -Jag vill inte.
Jag vill bara inte. Snälla, låt mig vara.
Så fort jag orkar tänker jag hoppa.
Jag kan inte låta dig göra det.
När den temporära pacemakern lägger av, vilket den kommer göra-
-kan ditt hjärta stanna och du dör.
Men sannolikt börjar det slå sakta igen.
Smärtan blir olidlig, lungorna fylls med vätska och du kvävs.
Lägg ner, 28.
Jag behöver en DNR och en taxi. Du kan inte hjälpa mig.
Jo, det kan jag.
Det var en svår operation. Vi tog bort 60 cm...
-Mår han bra? -Han kommer att bli bra.
-Tack! Tack! -Okej...
Tack!
Jag är ledsen. Vi ville bara...
-Han är vår son. -Ha inte dåligt samvete.
Ni tänkte bara på Liams bästa.
Ni älskar Liam. Mina föräldrar gjorde inte det.
De gav mig inte heller kava så att jag fick gastroenterit.
Kommer du att råka illa ut på grund av det här?
Tänker du på mig nu?
Du signerade en DNR. Jag sitter bara här.
-Känner du ångest? -Nej.
-Smärta? -Lite.
Vill du ha morfin?
Tack.
-Hittade du honom? -Ja.
Opererade du in pacemakern?
Hur lång tid tog koronarsinus?
Jag opererade inte.
Jag opererade inte in pacemakern. Han ville inte.
Han var en bra man.
Jag förlorade också en patient.
Vill du prata om det?
Det vill jag.
Din operation gick bra.
Du är på benen om två veckor när antibiotikan har verkat.
Hörde du det? Du får snart komma hem.
Du var jätteduktig.
Lamporna...
Går det bra? Ska jag dimma belysningen?
Det går...bra.
Du kommer att älska mjukvaran. Det är lätt att budgetera.
Och den är kopplad till banken... Ta bollen!
Han var första quarterback att bli vald 2013-
-men han har bara 27 procent lyckade passningar.
Deras reserv har 65 procent under press.
Absolut. De slarvar bort honom på bänken.
Kopplingen till banken är auto... Såg du det?!
-Han tog den mot hjälmen. -Jag vill åka till Super Bowl.
Det är sånt man måste tänka igenom. Biljetterna är väldigt dyra.
-Du borde åka. Vi borde åka. -Okej.
-Ursäkta. Vi ska snart stänga så... -Jag vill köpa den här tv:n.
Stanna så länge ni vill.
Text: Viktor Björkman www.sdimedia.com