In zdaj pravljica za lahko noč.
Pred davnimi časi je v gozdu ležal krasen tolmun.
Bil je pravi raj.
Tam so bili vsi srečni.
No, ne čisto vsi.
Dve rački je pestila čudna težava.
Strašen dolgčas.
Hoteli sta ugotoviti, kaj se skriva za prijetnim tolmunom.
"Pridi. Pojdiva pogledat."
"Očka pravi, da je tam zunaj nevarno."
"Drzna in močna sva. Ničesar se ne bojiva."
Zato sta res odleteli.
Naravnost v roke plenilcev.
Bili sta obkoljeni. Ujeti. Ampak rački se nista bali.
Junaško sta napadli plenilca in…
Umrli. Konec.
To je vse? Umrčkali sta? –O, ja. Ni preživelih.
Kako? –Podrobnosti hočeš? Prav.
Čaplja ju je najprej pregriznila…
Samo trenutek, no.
Oče ni prav povedal. Spet. V resnici je šlo tako.
Čaplja je videla, da sta izgubljena, in ponudila pomoč.
Petra, čaplja je! Psihomorilka, ustvarjena za žretje račk.
Prav, no. Čaplja ju je res hotela požreti,
ampak v zadnjem hipu sta prišla starša in ju rešila.
Ne, ne, ne. Starša sta prišla, vendar prepozno.
Daks, ne skrbi. Ne bo ti nič hudega.
"Res, očka?" –Jasno.
Tudi speštan lahko dosežeš ogromno.
Če le ostaneš v tolmunu, daleč od nevarnosti sveta,
kot so čaplje, medvedi, volkovi,
nevihte, cikloni, tornadi,
krokodili in strupene gobe…
Skrajni čas je, da se poberem spat.
Kaj je čaplja storila drugi rački? Je tudi njo speštala?
Ne, ne skrbi, Lena. Rački sta se rešili.
Odpravili sta se nazaj k tolmunu. –Prišel je drug plenilec…
In jima pomahal. Konec. To je vse.
No, prav.
Nočko, mami. Nočko, očka. –Nočko.
Kaj?
Kadar pravljico poveš ti, Lana pomoči gnezdece.
Res? Super. Vidiš? To pomeni, da se uči.
Kaj se uči? Naj ne odide s tolmuna?
Tako je. Verjemi, učim jo dragocene bojazni.
Jaz že vem. Vse življenje živim z njimi.
Tako kot vsi. Lahko noč, dragi.
Lahko noč, draga.
RACE!
Pripravljena, pozor, zdaj!
Dajmo, Lani. Dajmo, hitro.
Prehiti očka. Daj, daj, daj!
Juhej! To! –Smola.
To!
Kukuc!
Moj! –Tečka.
Moj je!
Hvala, oči.
Prav, vidva. Prinesita sveže liste. –Velja, očka.
Je tale dober, oči? –Super. Najdi še kakšnega.
To morate videti. Neverjetno je. Hitro, hitro, vsi z mano.
Sem vam rekla.
A ni čudovito? –Carsko.
Sta že kdaj videla take race?
Poglejta. Najbrž se selijo.
A niso skrivnostne in eksotične? Kdo ve, od kod so priletele.
Jih gremo pozdravit? Bi šli? Ne, poglejta to perje.
Ne, res me zanima. Vprašajmo jih. Maks, gremo.
Ja, ne grem. –Daj, no. Nikogar novega ne spoznamo.
Prav, no. Otroka, pojdimo pozdravit mamine nove prijatelje.
Otroka? Otroka?
Dobro nam gre, kaj? –Ja, veter v hrbet je zakon.
Živjo! –Zdravo.
Dobrodošli na tolmunu. –Hvala.
Živjo. Čedno perje.
Ne bi smela priti sem. Očka bo jezen.
Pojdi k očku in mami. Kako gre?
Daks, greva. –Kaj ti je?
Nočem, da me kdo psihoumori. –Pusti me, grinta pernata.
Pernata grinta sem? Sploh me ne poznaš.
Ne, ne, ona je pernata. Ti si lepa grinta. Mislim, griva.
Hecam se. –Aja. Ha ha.
Živ, jaz sem Kim. –Živ, jaz sem Daks.
Dobrodošla na tolmunu. –Dobrodošla blablabla.
Z jato ostanite tu, dokler hočete. Lahko ti razkažem okolico.
V bistvu je tole vse, ampak…
Hvala, ampak to je le postanek na poti na jug.
Tam bomo prezimili. Kam greste pa vi?
Tu ostanemo, da ne srečamo psihomorilcev, kot ste…
Oprosti. Grinta. –Čakaj. Pozimi nikamor ne odidete?
Nak. –Pridite z nami.
Kaj? Res? –Ja, vaša jata lahko gre z našo.
Noro bo. Selitev vam bo všeč. Sonce, mivka.
Imaš rad tropsko hrano? Rad ješ banane?
Nisem… –Všeč ti bodo.
Drži tole. Očka bom vprašala. Oči!
Kaj je bilo to? –Ne vem, ampak v godlji si.
Daks! Lena! Sta zmešana? Ne smeta kar tako zbezljati.
Prisilil me je. –Kaj?
In govoril je s punco. –S punco?
Lena! –Ja. Rekel ji je, da se bo poročil z njo.
Kaj? Nisem rekel tega. –Rekel si z očmi.
Oči, tepe me! –Nehajta.
Bratsko mučenje! –Dovolj.
Dobro. Zdravo, živjo, pozdrav. Opravljeno, gremo.
Maks! –Kaj? Pozdravil sem,
se nasmehnil, pogledal v oči. Vse, kar se spodobi.
Pozdrav. Menda bi se radi z nami selili. –Prosim?
Vračamo se na Jamajko. Ste bili kdaj tam? –Ne.
Prav čarobna je. Tam je svetlikajoča se laguna, kjer voda žari.
To bi res rada videla. –Potem smo zmenjeni.
Skupaj bomo odšli tja. Super bo. –Zelo prijazno od vas.
Čakajte, čakajte. Prišlo je do nesporazumčka.
Na žalost smo preveč zaposleni. Kajne, Petra? S tisto rečjo.
In s tisto drugo zadevo. Zato pač ne bo šlo.
Vi pa kar. Uživajte. Bleščeči vodi prenesite naše pozdrave.
Morda drugo jesen? –Zmenjeno, drugo jesen.
Hja, očitno je čas, da gremo.
Lepo potujte.
Hvala. Ti pa lepo plavaj.
Žal mi je, da ne boš imel mladičev z njo.
Kako zelo nesramno. –Kajne?
"Lepo plavaj." Kdo to reče? Slaba vzgoja.
Ne oni. Ti. –Jaz?
Ja, ti. –Priznam, malo me je zaneslo.
Ampak selitev? Butasta ideja. –Nemogoč si, veš.
Zakaj? Ker sem našel varen kraj in smo tukaj srečni?
Ti si tu srečen. –Kaj?
Hočem, da gremo še kam, vidimo svet. –Jaz tudi, očka.
Ja, rada bi šla na Jama… Jam… Tja, kjer so jame.
Res to hočete?
Ja. –Ja.
Zares? –Ja.
Ne vzdrževalnih del?
Ne. –Ja. Oziroma ne.
Veste, kako nevarna je tako dolga pot?
Kakšen oče bi bil, če bi svoja piščeta ogrožal
brez razloga, samo za počitnice na Karibih?
Oče, ki ve, da je pomembno, da otroci vidijo malo več sveta.
Maks, nočem zamujati življenja, ker se ribnika oklepaš kot klop.
To ne bi bila selitev. Šli bi na pustolovščino.
Videli, kaj ponuja življenje. Je misel malo strašljiva? Je.
Ampak je vredno, ne? –Ne, Petra, v resnici ni.
Res bi moral odpreti oči, preden boš vse zamudil.
Pridita.
Stric Dan, kaj pa ti tu?
Nimam pojma. Najbrž me je spet odneslo iz gnezda.
Bodi prijazen in me spravi nazaj. Potisni me.
Hvala.
Slišal sem vaš družinski prepirček.
Moram reči, da imaš prav.
Res? –Prosim te.
Zakaj bi rinili drugam? Zakaj nismo zadovoljni s tem, kar imamo?
No, ja. –Hrane ne manjka.
Imamo svoj ribnik. Ne? –Ja. Hrana. Tolmun.
Zakaj bi šli drugam? Vztrajaj pri svojem, poba.
Nikomur ne popuščaj. –Tako je.
Pa boš točno tak kot jaz. Srečen. –Ja.
In zdrav. –Ja.
In popolnoma sam. –Ja! Čakaj, kaj?
Tako je. Živel boš kot v sanjah.
Naporen govor. Malo moram počivati.
Pokonci, Mlakarji! Dan nam bo ušel.
Brž na noge. Gremo, gremo!
Vaš zajtrk. –Oči, kaj pa počneš?
Vaše leno perje brcam iz postelje. Hitro, pripravimo se.
Maks, pripraviti za kaj? –Nič.
Samo za veliko, zabavno družinsko selitev. –Kaj?
Stavim, da si presenečena. –Misliš resno?
Ja, pustolovščina v neznano. Všeč mi bo.
Nas napenjaš? –Kako to misliš?
Bomo zares šli? –Na pravo selitev?
Na Jamajko? –Vsi skupaj?
Vsi mi? Vključno s tabo?
Ja, vsi bomo šli na Jamajko. V katerem jeziku naj še povem?
Hvala, očka. –Ni za kaj.
Še imaš pustolovsko žilico. –Čakajte, čakajte.
Striček Dan, z nami boš šel. Na Jamajko gremo.
To ni zame, piška. –Prosim, striček Dan.
Škoda, da noče z nami. Vprašali smo, nič ne moremo. Pojdimo.
Prosiiiiiiim?
Lepo prosim? –Vdam se. Ne morem zavrniti.
Čisto preveč je srčkana. –To! Striček Dan gre z nami!
Ne gre. –Striček Dan, striček Dan.
Striček Dan, striček Dan. –Res greš?
Striček Dan, striček Dan. –To sem jaz.
To! –Juhu.
Dajmo. Zadnji tehnični pregled.
Zasuk repnih peres? –V redu.
Peruti ven. –V redu.
Glava v vzletni položaj. –V redu.
Poletimo.
Dovolj norčij. V formacijo.
Hvala, oči!
Zakon! –Kar navadi se.
Čudno. Moj notranji kompas je zarjavel, ampak zagotovo letimo proti jugu.
Ja, ampak zakaj smo edini, ki letimo v to smer?
Piška, brez skrbi. Ne bo nam hudega.
Vsi smo skupaj na pustolovščini.
Obljubila sem jo in to je točno to, kar sem obljubila, ne?
Ne bomo preživeli.
Stric Dan! –Meni lahko poveš. Ne skrbi.
Velik fant sem. Velik racak. –Ne, dobro se bo končalo.
Je tako, Maks? –Jaz…
Mislim, ja. Prav ima. Zabavno je.
Tega se bomo spominjali še leta in se glasno smejali.
Čaplja. –Iz očkove pravljice.
Najhujša racomorka. –Brez panike.
Če se ne ganeš, te ne vidi.
Živjo, račkice.
Blefira. –Povejte mi,
kaj tako lepa družinica mlakaric počne tu spodaj vsa premražena?
Nič, v redu smo. Prijetno nam je.
Ampak gotovo zmrzujete. –Kje pa.
Pridite. –Ne, ne.
Erin bo poskrbela za vas v svojem toplem gnezdecu.
Kar naprej. Hop, hop.
Harry, poglej, kaj sem našla.
Prijetno družinico potujočih mlakaric.
Mlakaric.
Veselilo nas je. Pa-pa. –Se vam mudi? Menda ja ne.
Nočemo biti v nadlego. Vidim, da ste zaposleni s trohnenjem.
Sploh niste v nadlego.
Mogoče čaplje nismo dovolj dobre za vas,
mlakarice? –Ne, pa kaj še. Radi bi ostali.
Dobro, takoj vam bom postlala.
Kaj naredijo? Te raztrgajo in požrejo? –Dan.
Če pa ne vem. Kako gre postopek? –Utihni že.
Zbudite me, ko bom na vrsti, da me požre. –Kaj počneš, Petra?
Ne vem. Nočem ju užaliti. –Ne vidiš, da bomo malica?
Nočem biti malica. –Ne more nas pojesti. Nima zob.
Lahko nas seseklja. –Nočem, da me sese…
Kaj pravite? –Vaše gnezdo je prav očarljivo.
Kajne, srčka? –O, hvala.
Pred par leti sva se vselila. Prej sva se ves čas selila kot vi.
Harry je bil pravi pustolovec in nevaren plenilec.
Ulovil je vsak plen, samo enkrat je kljunil.
Dobri stari časi.
Zdaj je prestar za to.
Jaz v gnezdo prinašam hrano za oba.
Gotovo ste krepnjeni. Vaša postelja.
V tem že ne bomo spali. –Ampak boljše nimava.
Odlična je. Hvala.
Potipajte. Mehkejša je od našega gnezda.
Ja, res. In tudi bolj mastna.
Vaš zadnji gost je še tu.
In mrtev. –Hvala.
Malenkost, srčki.
Lahko noč, pa eno bolho za pomoč.
Ne dežuje več. Pojdimo. Otroka, pokonci.
Petra, takoj moramo stran. Takoj. –Zdaj? Kaj pa striček Dan?
Pusti ga. Ko se zbudita, bo zajtrk. Imeli bomo več časa za…
Budna si in gledaš nas. Bonus.
Ne bi smeli iz postelje.
Večina plenilcev se hrani ponoči.
Stran od mojih otrok. –Ne zavlačujmo.
Brž, zbežita! –Pusti me k njima!
Harry, ujemi ju! –Ne!
Zbežita k vratom!
Daj, daj!
Tace stran!
V redu je, malčka. Ne ganita se. –Ne, ne, ne.
Ne požri naju. Nisva se še čisto ogolila. –Lepo prosim?
Obljubim, da ne bo bolelo.
Ne!
Imam vaju. Pogoltnil bi vaju v enem grižljaju.
Porednež. Porednež!
Rešila si ju?
Malenkost. In tale bo jutri za zajtrk.
Ne, Harry?
Zdaj pa nazaj v Mižale.
Morate res že oditi? Piška bom pogrešala.
Strašno prisrčna sta.
In zelo slastna.
Kar pojedla bi vaju.
Hecam se.
A se res?
Šala je. Šala.
Res smešno.
Iti moramo. Hvala za vse.
Adijo. –Harryju nisem dala poljubčka.
Ne, pihni mu ga.
Ni treba bliže, kar sedite tam. Adijo, Harry, hvala lepa.
Nazaj grede se oglasite.
Divja noč, kaj?
Ja! Ja.
Se spomniš, ko je izvlekla ponev? –Mejdun, v njej je bila mrtva riba.
Mrtva riba. –Živa groza.
Ne? Sta pa prijetna tiča.
Krasen, krasen par.
Pridite! To morate videti.
Daks, bodi pustolovski tako, da te imam na očeh.
Daj, oči, poskusi!
Prav, res je precej kul, ampak verjetno je bolje, da…
Ne bodi taka kislica.
Ojla.
Kukuc! –Očka!
Pazi malo!
Pa sem vas!
Zabavno je bilo. Spustimo se, da ne bi zašli.
Prosim, samo še malo. –Prosim, oči?
Naj bo, še kakšno minutko.
Kaj je to?
Piška, sta cela?
Nor polet! Dajmo še enkrat. –Ja!
Mamica. Kje je mamica? Petra?
Ni vajina mama. –Tu sem.
Pridite, od zgoraj se veliko bolje vidi.
Petra! Si poškodovana? Te kaj boli? –Nič mi ni.
Kako ti je ime? Koliko peres kažem? –Nič mi ni.
Še sreča. Dobro.
Dajmo, na mesta za vzlet, da bomo odšli…
Od tod.
Kam smo prišli? –Ne vem.
Nismo še bili tako daleč. –Striček Dan, si že bil kdaj tu?
Striček Dan?
Halo? Družba? Me kdo sliši? Ne maram višin.
Striček Dan? –Jaz sem! Vaš striček Dan!
Striček Dan!
No, lepo je živel. Kaj?
Prihajamo pote, striček Dan! –Hotel bi, da nadaljujemo brez njega.
Dajte, no, bil je dobra duša.
O, pozdravljen.
Stran, zgage!
Golobi.
Striček Dan!
–Striček Dan, kje si?
Striček Dan? –Kaj, če ga je kaj požrlo?
Piška, verjemi, striček Dan ni mikaven obrok.
Striček Dan.
Dol z mene! –Prihajam!
Počakajte!
Spokajte, zgage! Sendvič je moj.
Obliznil sem ga! Z račjo slino je neužiten.
Striček Dan! –Kljune stran z mojega strica!
Daks! Lena! Stran od moje družine!
Spokajte, spokajte! Poberi se, grda, grda golazen!
Kdo je to rekel?
Vprašala sem, kdo je to rekel.
Pridi sem, bunka.
Zdaj pa ponovi. –Kateri del?
"Grda, grda golazen."
Uradno za zapisnik, hotel sem reči samo "grda golazen".
Ne trdim, da je to dobro, ampak nisem hotel izpostaviti "grda" golazen.
Ob vas racah mi gre na bruhanje.
Ves božji dan vas ljudje v parku futrajo, pa vam še zmeraj ni dovolj. Ne, ne, ne.
Morate se riniti na naš teren in krasti našo hrano.
Potem nas pa še žališ?
Kaj? Nisem… –Ime!
Maks. –No, "Maks".
Jaz sem Buča, vodja te krasne skupine garaških ptičev, ki so zate golazen.
Prav, prav.
Poslušaj, Buča… –Kako si mi rekel?
Oprosti, mislil sem, da si Buča. –Ja, tako mi je ime. Zakaj?
Poslušaj, Buča… –Kako si mi rekel?
Brez zamere, a ste vsi slišali "buča" ali… –Kako si… Kaj?
Dobro, dobro. Samo nesporazumček je.
Dovolite. Prostor, prosim. Hvala.
Jaz sem Petra, njegova boljša polovica, zato dobro vem,
kakšne bedarije mu letijo iz kljuna. –Prav ima. Res je.
Ampak verjemi, da ne misli slabo.
V znak hvaležnosti za tvoje razumevanje si sendvič lahko razdelimo. 50–50.
80–20. –60–40.
70–30 –65–35.
68–32! –67–33!
Velja. –Striček Dan, razreži sendvič.
Ne bi spet poskusila s 50–50? –Striček Dan!
Prav, prav.
Ti si mi všeč. –Hvala, Buča.
Žal mi je, da sem vam pulila perje, ampak včasih imam tenke živce.
Golobi smo nežnega srca.
Ni res, družba? –Veš, da.
Samo po ljubezni hrepenimo. –In spoštovanju.
Če bi kaj rabili, bo Buča to zrihtala.
Res? Ker smo se čisto izgubili. Poskušamo priti na Jamajko.
To je v Queensu, ne? –Južneje v Karibih.
Aja, tista Jamajka. Imam prijatelja, ki jo pozna kot puh na svojem vratu.
Bi nam pomagal? –Ja.
Zanj je to boleča tema, ampak gotovo ne bo težava.
Gremo, golobčka, čas nas priganja. V tej smeri je.
Mami, obvladaš.
Ja. 60–40!
70–30! –60.000–3500!
Nisem vedel, da si tako ostra. –Resno, Maks? Nisi vedel?
Ne, jaz…
Razumem. Bravo, res odlično.
Dobro, bunkice moje, zmigajte se.
Se hecaš? Ne bomo spet leteli skozi to smrtno nevarno mesto.
Daj no, brez panike. Držite se me, pa bo vse v redu.
Nič mi ni. Ja, ne, nič mi ni.
Nič mi ni. Še zmeraj nič. Saj nam bo šlo.
Zgrešil si, avtobus!
Ne držite se preblizu.
Izvoli, princeska. –Hvala!
Lena, ujel te bom. Prihajam!
Poglejte, tam je! To je Jamajka.
JAMAJKA BLIŽJE JE, KOT SI MISLITE!
Kaj?
Pa smo tu. –V redu, torej…
Čakaj, kje je?
Kaj je to?
To? To naj te ne skrbi. Ampak moram vas posvariti,
Delroyev lastnik je kuhar.
Kuhar? –Ja, kuhar.
Plenilec, samo da te ne požre sam, s tabo nahrani veliko bolj lene plenilce.
Kar za mano.
Za tabo.
Zrak je čist.
Delroy! Kako, model?
Dobro se držiš. Kot rožca si. Udari v perut.
Pripeljala sem prijazne mlakarice. Nekaj bi te vprašale.
No, gospod Delroy, zelo nas veseli.
Veste, kje se gre na Jamajko?
A vem, kje se gre na Jamajko?
Sem rekla. To je zanj občutljiva tema.
Tam se je rodil. –In potem?
Kuhar ga je sredi trde noči ugrabil.
Prej svobodni tič je postal zaporniški tič.
Daj, no, D. Povej jim, kako se gre tja.
Letiš do zelenega kipa. Pet kilometrov na jug, kilometer in pol na vzhod,
petnajst na zahod, en in pol na jugozahod, tri na jugo-jugovzhod
in do konca na jugo-jugozahod.
Ne ustavljajte se do meglice, ki pleše nad krasnimi modrimi gorami.
Ne morete zgrešiti.
Ne, ne jokaj, Rdečko.
Nismo te hoteli razburiti. –Jamajka!
Pogrešam svojce. Devon. Miceni Donnie.
Dolores. Deedee. Winston!
Moj bratranec je. –Oči, saj ga ne bomo pustili tu, a ne?
Kletka je čisto pretesna.
Daj, usekni se. Pihni.
Ne moremo mu pomagati, Daks. –Samo ključ poiščimo.
Ne, mali. Žal ni mogoče.
Zakaj? Kje pa je? –Tam spodaj.
Kuhar ga ves čas nosi pri sebi.
Verjemi, tega norca se moraš na daleč izogniti.
Če te ujame, boš čez pol ure raca a l'orange.
Kaj je raca a l'orange? –To si ti, z "l'orange" na vrhu.
Veste, kaj? Ne skrbite, jaz bom šel ponj.
Kaj? Ne, ne. –V redu je. Mala malica.
Ne, velika malica je.
Samo zato, ker se ti bojiš vsega, ni treba, da se jaz tudi.
Prav. Veš, kaj? Prinesel bom ključ.
Kul. S tabo grem. –Ne, tu bodi.
Oči! –Ostani tu.
Drek!
Kako ti gre?
Kaj pa ti tu? Rekel sem, da ostani tam.
Da bi se samo ti zabaval? Pojdiva.
Tam. Zgrabi me za rep, da bom vzela ključ.
Petra. –Skoraj sem že.
Petra. –Še pikico.
Petra. –Še malo bliže.
Petra!
Imam ga.
Petra!
Raca a l'orange!
Kaj? –Salsa torek.
Oplela sva! –Brez panike, Maks.
Ne morem pomagati, sprošča me! –Izvlekla se bova, prav?
Morava biti optimistična. –Kako sva lahko zdaj optimistična?
Ne vem! Ampak če bova panična, ne bova našla izhoda.
To je! –Kaj je?
Karkoli že delaš, delaj naprej!
Takole? –Ja, Maks, deluje.
Zmogla bova, Maks.
Dobro, posnemaj me.
Oči, mama, bila sta enkratna. –Hvala, ampak malo se mudi.
Petra, ključ. –Na.
Dobro. Pa dajmo. –Pohiti! Pohiti!
Bolj proti desni in obrni.
Moji desni. –Ne, potisni.
Daj že, potisni. –A moram jaz?
Kaj se je zgodilo?
Kje je ključ?
Pogoltnil sem ga. –Smola.
Izpljuni ga! –Že pljuvam.
Hitro, Maks. –Blizu je in zdi se besen.
Maks, izpljuni že! –Ne, ne!
Pohiti!
Sem, otroka! Vsi skupaj! Iz-pljuni-ga!
Nič-ne-pomaga. –Pticožer prihaja!
Imam ga!
Prost sem!
Ya man!
Uspelo je!
Hvala!
Ratalo je. Ne morem verjeti. Bil sem v kletki, zdaj pa nisem več.
Notri, zdaj pa ne. Ratalo vam je. Vsem skupaj.
Ampak ti… Ti divji racak!
Nisem še srečal bolj korajžne race.
Nisem prav… Nisem pogumen.
Kaj? Kljub nevarnosti nisi obupal. Kako rečeš temu?
Pa res. To je edina beseda, ki opiše to, kar sem.
Ste slišali? Pogumen sem. –Na moj otok bi šli, a?
V čast mi bo, da vas bom odpeljal tja. –Bi nas res?
Za vas? Vse bi naredil.
Kajti zdaj lahko počnem vse!
Lahko grem sem. Ali pa sem.
Prost kot ptiček! Ker sem res ptič!
Nisem mislila, da bom kdaj to rekla, ampak priznam, da si ptič in pol.
Hvala, Buča. Tudi ti nisi od muh.
Očesna pipa mi malo pušča.
Šic, race zmešane. Poberite se.
Adijo, Buča. –Pa-pa.
Adijo, Buča. Hvala za vse. –Hvala.
Zbogom, Buča. Ne pozabi, kje si dobila sendvič.
Adijo, kmečke bunke! Rada vas imam!
Ne morem verjeti! Čez nekaj ur bomo na obali.
Nato skok čez ocean in… Pozdravljena, moja domovina!
Delroy, je res, da na Jamajki morje ponoči žari?
To zveni neverjetno čarobno.
Slišala si za to, a? Ni važno, kako si jo predstavljaš.
Jamajka je v resnici še boljša.
Jamajka, prihajam domov!
Prihajam, prihajam… –Mami.
Začenja me navijat. Res me tišči. –V redu je, kar med letom opravi.
Tu? Vsak me lahko vidi.
Nihče te ne gleda. Veš, kaj? Pred tabo bom.
Kaj je narobe? –Na veliko potrebo jo pritiska.
Vse v redu tam zadaj? –Oči, ne glej!
Oprosti, ne bom.
Mami, ne morem. Bi pristali?
Za to že ne. Dovolj si stara, da opraviš v zraku.
Ampak zoprno je. In nagravžno.
Ni nagravžno. Ptiči smo. Vsak ptič to počne iz zraka.
Kaj pa, če kdo spodaj gleda gor? –Nihče spodaj ne gleda.
Rekla sem, da to kar pozabi. Ne bomo pristali, pika.
A res nihče ne gleda? –Opravi že, ker bomo odšli brez tebe.
Prav, prav.
Lahko bi opravila v zraku kot vsak ptič, ampak ne, ona ne.
Ima kdo malo mehkega mahu? –Uporabi list!
Nekdo gleda! Tam! –Kje? Kje?
Pridite. Tesno za mano. –Zares, očka?
Kul. –Tako se dela, racar.
Fantje?
Se vam zdi varno? –Brez skrbi.
Divji racak odkriva svojo dušo. Predlagam, da mu sledimo.
Za vsak primer pa nabrusi kremplje.
Race nimamo krempljev.
Pretegnite hrbet in peruti usmerite visoko v nebo.
Globok vdih.
In izdih.
Izvrstno, razred. In zdaj položaj jajca.
Izvalimo se z novorojenim kvakom.
Kvak.
Zelo dobro. Še enkrat. –Kvak.
Še enkrat. –Kvak.
Še enkrat.
Kaj se dogaja? –Obiski!
Bratje, bratje. Sestre, brzdajte navdušenje.
Gostov nočemo prestrašiti, mar ne? Pozdravljeni, jaz sem Gugu.
Vstopite v našo skromno oazo. –Oazo? Kaj počnete tu?
Jutranje sprostitvene vaje.
Priprave, da bosta veličastna Earl in Mae
odprla duri, ki vodijo v raj.
Srečo imate, ravno prav ste prišli.
Prijatelji, dobrodošli v Vrtu ubranosti.
Nič ne razumem. To je… –Raj za race? Ja, pa je res.
HLADNI BIFE
Božansko.
Prišli ste na pravi kraj, prijatelji.
Tu ljudje delajo vse za naše blagostanje.
Ravno so dokončali nov tobogan.
Prosim, kar po domače.
V vsem, kar imamo, uživajte, dokler hočete.
No, to popoldne lahko ostanemo.
Daj no, oči. –Ostanimo tu.
Ne, ne, ne. Niti pod razno ne moremo ostati,
ne da bi uživali, kot še nikdar.
Marš v vodo in dajte si duška.
Tobogan! –Počakaj me!
Tobogan!
Prihaja morski zmaj!
Zmlela te bova! –Zmečkala ti bova zmajski obraz!
Morski zmaj je lačen.
Pokončajva morskega zmaja!
Lena! –Malo bolj pazi.
Nežno ga moraš pokončati. –Res? No, prav.
Striček Dan! –Kaj? Tudi jaz bi se igral.
Zmaj potrebuje odmor.
Lena!
Bratje, sestre, novica! Earl in Mae nas bosta peljala na izlet.
Komaj čakam. Super bo. Urno, družba! Hitro, čas je!
Tega ne gre zamuditi. Pridite že. Pojdimo!
Ne, ne, ne.
Vzhičen sem. Komaj čakam. –Gugu! Stoj!
Kaj pa je, prijateljček? –Kuhar.
Bi se nam pridružil? Pridi, hitro. –Ustavi se.
Zadnji je gnilo jajce. –Gugu, ustavi se.
Poklekni, morski zmaj!
Leni, ne tepi očka. –Kaj?
Očeta se ne tepe. –Kam greš?
Delroy bo malo morski zmaj. –Veš, da! Z veseljem.
Pazi se! –Bodi nežna z mano.
Leni, nehaj! Nežno, je rekel.
Gugu, odpeljal vas bo v kuhinjo. Postregel vas bo s pomarančami.
Kaj je narobe? –Oči, kuhar je tu!
Earl in Mae sta race dala kuharju, da jih bo spekel.
Nezaslišano. –Vrni se k mami. Prepusti meni.
Ne, pomagal bom. –Takoj k mami!
Gugu, ne smeš na tovornjak.
Razumem, da ti je vse to novo. Čudno. Neznano.
To je past! Race moramo odpeljati stran.
Druščina, hitro ven, sicer boste pečenka!
Pečenka? –Kaj je to?
Hitro! Ven morate, preden se vrne.
Spusti me!
Earl in Mae nas vodita in masirata. –Daks? Daks!
Druščina, v beg! Zdaj!
Petra, kuhar! –Kaj?
Proč moramo. Hitro, hitro!
Odidimo. Gremo, gremo!
Race, vzletite!
Daks, na moj hrbet!
Hitro!
Družba, kratek počitek. Sledite mi.
Je vse v redu? Kaj se je zgodilo?
Kuhar je prišel… –Jaz bom povedal.
Rekel sem, naj gre k tebi, pa je skoraj ostal brez glave.
Oči, hotel sem pomagati. –Ni treba. Samo naredi, kar rečem.
Je to jasno?
Poslušaj, Daks. Pusti, da odrasli najdemo reš…
Pojdimo spat. Potrebni smo počitka.
Lena, ne straši me. –Jezen si. Potrebuješ objem.
Ne potrebujem ga. Rekel sem ne.
Ne upiraj se. Po objemu ti bo bolje.
Bi me spustila?
Ti je bolje? –Ne.
Potem pa še ni prijel.
Je zdaj bolje? –Ne.
Zdaj?
–Prav nič.
Vsaj malo? –Ne.
Jaz nekaj čutim.
Ne!
On je! Reši se, kdor se more!
Piška! Daks! Lena!
Mami! Oči!
Ne! Stojta! –Daks, Lena, nazaj!
Takoj stran od tod! –Skrijta se, hitro!
Ne. –Mami, oči, ne!
Otroka! Otroka! –Ne!
Ne!
Spekel bo mamo in očka, a ne?
Potem bo prišel po naju in spekel še naju.
Zakaj nismo neokusni?
Ne bova obupala, prav? Nekaj bova že stuhtala.
A res? –Ja! Gotovo se kaj da.
Kako? Ne moreš leteti. Oplela sva.
Leni, genialna si. –A res?
Nocoj še ne bova pečenka!
Daj, Petra, ne odnehaj.
Petra? –Brezupno je.
Kaj? Ne, uspelo nama bo.
Izgubljena sta. Ostala sva brez otrok. Prav si imel.
Ne bi smeli odleteti s tolmuna. –Nehaj, to ti ni podobno.
Ti si pustolovskega duha. Nikoli in nikdar ne obupaš.
Še nad mano nisi obupala. Daj, Petra.
Neštetokrat si dokazala, da moramo takrat, ko je brezupno, biti…
Optimistični. –Ja. In zdaj bova skupaj poiskala otroka,
da končamo to zmešano, krasno pustolovščino.
Pokazala jima bova, da v nevarnosti raca nikdar ne zbeži.
Vzravnano stoji!
Že vem!
Uspelo nama bo. Maks, uspelo nama bo.
Dajva, pojdiva. –Prav.
Levo, Petra. Ne, desno. –Ti pojdi levo.
Na levo greš. Samo…
Hej, poglejta sem. Dajta skupaj. –Ya man, oba skupaj.
Kaj?
Skupaj dajta.
Zaprl si me za več let, zdaj bi pa spekel moje pajdaše?
Dovolj! Čas je za maščevanje!
Maščevanje!
Napolni.
Požri to.
Maks!
Kaj?
Prihajava!
Daks! –Ne bojta se.
Us-pelo-nam-bo.
Mami!
Piška! Oh, piška.
Ya man!
Druščina!
Delroy, rešil si se! –Živ si!
Kako sem vaju vesel!
In ti! Nališpan za Jamajko. Poglej ga!
Kaj čakamo? Gremo, gremo!
Skoraj smo že tam. Čutim na vodi!
No, izgubili smo se. Kaže, da sem narobe zavil.
Brez skrbi, vrnili se bomo k zelenemu kipu.
Petra?
Maks, voda. –Svetlika se.
Svetlika se. Zares obstaja. Voda zares žari!
Oči, oči, poglej.
To je to. To je Jamajka.
Kaj še čakaš? Vodi nas tja.
Leni, pregled, prosim. –Ja, kapitan.
Zasuk repnih peres? –V redu.
Peruti ven. –V redu.
Glava v vzmetni položaj.
Vzletni. –Vzletni položaj.
V redu.
Poletimo.
Dajmo! Gremo!
Glejte me!
Doma sem!
Hej, Devon! Deedee! –Delroy.
Winston! –Delroy.
Premislili ste si. –Bolje pozno kot nikoli, ne?
Kim! –Daks, prišel si.
Ta krila. Prekrasna so. –Hvala.
Daks je v spanju klical tvoje ime.
Delroy! Delroy! –Doma sem!
Kaj je? –Hvala.
Za kaj? –Odprla si mi oči.
Striček Dan!
NASLEDNJO POMLAD
Lepo prosim. –Ne, Leni, Zobčka ne moreš vzeti domov.
Ampak rad bi šel z mano. –Ne, ne, ne.
Najbrž je čas, da se poslovita. Velja, piška?
Naj bo.
No, lahko odletimo? Čakaj. Kje je očka?
Družba, družba!
Srečal sem ptiče, ki so izgubljeni.
Pomagali jim bomo domov. Kaj pravite?
Živjo.
Zdravo. –Živ.
Veš, da so pingvini z južnega tečaja? –Vem! A ni super?
Na južni tečaj bomo šli. –To!
Jaz ne grem. Ni šans. –Prosim, striček Dan.
Prosim? –Prosim?
Prav, prav, pojdimo na južni tečaj.
Pridi, Petra. Na južni tečaj gremo.
Ustvarila sem pošast. –Določimo načrt potovanja.
Recimo Kostarika, Panama in Amazonka. Ima kdo še kakšen predlog?
Jaz hočem videti Titikako. –Titikaka! Super.
RACE!
Prevod: Matej Frece
Uredil metalcamp
Tehnična obdelava DrSi Infire