Hvis du mister høyre hånd, får vi stor skadeerstatning.
Ofret du hånden for henne? Så romantisk.
Du skylder meg et bedre liv.
Det var deg!
-To av mine beste menn er døde. -Dere aner ikke hvem jeg er!
Vi bør snakke med sjefen først.
Jeg har lovet deg å skaffe penger, så vi kan stikke herfra.
Du må tenke på deg selv. Hvilke drømmer har du?
Det begynner å bli litt mye.
Kanskje vi bør bytte roller, som før i tiden.
Dere søker ikke et vitne, men en mistenkt?
Vi kan ikke utelukke noe.
-Du må være Martha Ahnepol. -Jeg har ikke drept noen!
Hva er klokken?
Unnskyld, men det dukket opp noe.
-Har det skjedd noe? -Noe flott.
-Jeg har sett en fødsel. -Har du?
Allerede den andre dagen på jobb? En liten grisunge!
Ja, noe sånt.
Kua på jobbsenteret fikk barn i dag.
-Claudia Lehmann? -Ja.
-Jeg trodde du snakket om gården. -Alt gikk så utrolig fort.
Først kom vannet, og folk lurte på hva som skjedde.
Så kom ikke sykebilen da veene startet.
-Så jeg gjorde det selv. -Hva? Du...?
Jeg var jord...
Jordmor? Jordfar?
Det var enkelt. Raskt og smertefritt.
Jeg vet ikke om fru Lehmann er enig i det.
Jeg hjalp en frisk, liten gutt ut i dagens lys.
Jeg beklager at jeg...
...lot deg i stikken den gangen.
Jeg hadde kanskje kunnet hjelpe deg hvis jeg hadde vært der.
Hva snakker du om? Du hadde ikke kunnet forhindre det som skjedde.
Det var en tragisk ulykke. Det var ingens feil.
Hverken du eller Martha.
Jeg mener "jeg"...
Martha Dorothea Salomea Ahnepol, skjerp deg nå.
Hvorfor sa dere ingenting?
Jeg ville fortelle det, men Martha ville ikke trekke deg inn.
-Martha... -Jeg er lei for det. Du må tro meg.
Martha...
Martha.
Du var ikke så overbevisende som du trodde.
Jeg ante det med en gang. Siden i går kveld.
Jeg ville spørre, men så tenkte jeg:
"Nei, hvorfor skulle de bytte rolle? Det er jo sprøtt."
Og dessuten...
...hadde jeg ikke ønsket at det skulle ta slutt.
Da jeg traff Martha på Dansetempelet-
-så hadde jeg ingenting å sette imot.
Jeg forelsket meg der og da. Hals over hode. Pang!
Jeg var overbevist om at hun var den rette. Mitt livs kjærlighet.
Jeg har på mine 25 år sammen med Martha søkt etter følelsen...
...som oppsto ved vårt første møte. Men den var ikke noe sted.
Samme hvor gjerne jeg ville finne den, så gikk det ikke.
Det var meg.
Jeg måtte love henne aldri å fortelle deg det.
Du og jeg traff på hverandre der den kvelden.
Med boblevann og alt.
Jeg følte det samme, Arthur. Det var som å bli truffet av lyn.
Og følelsen har ikke forandret seg.
Jeg elsker deg fortsatt.
Vær så snill, si noe.
25 år...
Det har vært deg hele tiden.
Hun ødela livet mitt.
Forstyrrer jeg?
-Jeg skulle akkurat gå. -Jeg kan gi deg skyss.
-Det går bra. -Ikke krangle nå.
Slipp meg!
Jeg trenger en underskrift her.
Jeg var høyrehendt før.
Hvor skal du?
Jeg har tenkt å dra. Forsvinne.
Jeg vil så langt vekk herfra som mulig.
Jeg skal finne en vakker innsjø-
-med en fin, liten strand og bygge meg ei trehytte der.
Akkurat som jeg alltid har villet.
Jeg vet ikke om det går, men jeg holder ikke ut her lenger.
Ta hånd om deg selv, Muriel.
Får jeg bli med?
Vi kunne stikke sammen og fortsette der vi sluttet.
Jeg kan hjelpe deg med å bygge hytta di.
Jeg kan hjelpe deg med å samle trestokker...
...og sette dem sammen.
Jeg kan holde støvsugeren mens du borer hull i veggene.
Vil du bli med meg?
Med en gang? Har du tenkt ordentlig gjennom det?
Jeg kunne bli med deg hvor som helst.
25 års venting er lenge nok, synes du ikke det?
Jo.
-Vi møtes her om to timer. -Jeg henter bilen min.
Jesse?
Slapp av, én ting om gangen. Hva har skjedd?
Vi skal leke en liten lek...
Nei, det skal vi ikke!
Jeg har satt i én kule, ikke tatt ut en. Jeg har kontroll nå.
Nå, Freddie. Hvor har du gjemt deg?
Hva mener du med det?
Du pleier å tigge på gatene, men har vært som slukt av jorden.
-Er det en grunn til det? -Nei, ikke egentlig.
Jeg...trengte bare...litt ferie.
Ferie? Aha! Jeg håper at det gjorde deg godt.
Takk, du kan gå.
Hva gjør du? Det var en spøk!
-Men jeg trodde... -Han får naturligvis ikke gå!
Jøsses, jøsses, jøsses...
Står du i ledtog med albanerne?
Fikk du betalt for å drepe Steven og Mario?
Jeg hadde ingenting med drapene å gjøre. Jeg lover!
Jeg var bare tilfeldigvis på byggeplassen.
Hvorfor tror politiet at du er drapsmannen?
-Det er en skinnmanøver. -En skinnmanøver...
Alle er involvert.
Politidama, søsteren og mannen med bare én hånd.
De drepte dem, ikke jeg.
-Mannen med én hånd? -Ja.
Jeg kan bevise det. Jeg har det i lomma.
Han mistet det på byggeplassen.
Det brakk av.
Å, herregud...
Det er ikke noe leketøy, Martha. Du kan drepe noen.
Det var ingen hjemme. Jeg var redd for at noe hadde skjedd.
-Nei, alt er i orden. -Hvor har dere vært? Hvor er Arthur?
-Vi har vært ute. -Så fint.
Dere morer dere mens jeg må ta hånd om all dritten.
-Vi må snakke sammen. -Ja, det tror jeg også.
Vi skal forlate Klein Biddenbach i natt.
Ja.
Det kan være den beste løsningen.
Vi er ikke redde, vi vil bare begynne om igjen. Arthur og jeg.
Vi hører sammen.
Morsomt, Muriel.
Så fint at du har humoren i behold, men jeg har andre problemer.
Han ville skade meg, Arthur.
Han ga seg ikke, så jeg gjorde sånn med fingrene, og da falt han.
Hva skulle jeg gjøre? Det var ingen her som kunne beskytte meg.
Arthur...
Du må kvitte deg med ham, ok?
Det er på sett og vis ditt lik også.
Hva venter du på, Arthur? Han må forsvinne.
Hva skal kundene mine tro når de besøker meg?
Arthur... Jeg trenger deg.
Jeg trenger din hjelp.
Nei, Jesse. Du trenger ingen.
Du trenger ingens beskyttelse. Hverken min eller noen annens.
Du kan ta hånd om deg selv.
Du trenger ikke å selge deg selv så billig lenger.
Og det mener jeg bokstavelig.
Takk for alt.
Jeg satte virkelig pris på vår tid sammen.
Pass på deg selv, Jesse.
En ting til. Jeg håper at jeg får høre stemmen din på radioen en dag.
Arthur?
Kom tilbake!
Kom tilbake! Arthur!
Di tispe!
Di tøyte!
Din sleipe, lille tispe.
Jeg gikk med på å bytte rolle for å redde deg.
-Og så stjeler du mannen min? -Sånn var det ikke, og det vet du.
Arthur og jeg var ment for hverandre fra begynnelsen.
-Du stjal ham fra meg. -Den gamle visa igjen.
Nå er det min tur. Jeg har også rett til kjærlighet.
Kjærlighet? Hva vet du om kjærlighet, Muriel?
Du er snart 50 år og lever som ei gammel jomfru.
Du tror vel ikke på alvor at jeg vil tillate dette?
Du elsker jo ikke engang Arthur mer. Om du noensinne har gjort det.
Dere vil aldri bli lykkelige, men det kan jeg og Arthur bli.
Vær så snill, Martha, ikke gjør dette mot meg.
Jeg kom hit fordi jeg håpet...
...at vi ville kunne skilles som venner.
Du har rett angående meg og Arthur.
Gnisten er borte. Jeg har kjempet, men klarte ikke å forhindre det.
Unnskyld, Muriel. Jeg vil ikke være et hinder.
Du er lillesøsteren min, og jeg vil at du skal være lykkelig.
Vi bytter roller igjen før du går.
Da kan Arthur begynne på nytt med Muriel i stedet for med Martha.
Takk, Martha.
Takk. Takk.
-51. -51.
Jeg har aldri hørt at noen giftet seg med feil kvinne.
Det er jo helt sprøtt.
Men å så i tillegg bli med henne i 25 år...?
-Ja... -Herregud.
Sånt kan bare skje deg.
Jøss, Arthur. Jeg kommer virkelig til å savne deg, vet du det?
Det samme, Ronny.
-Men det er ikke for godt. -Nei, skriv og fortell hvor du er.
-Vi kommer og hilser på. -Vi skal hilse på onkel Arthur.
Om din nye kvinne også skaper trøbbel, så bare kom tilbake.
Jeg tipper at vi senest om to måneder har et rom ledig igjen.
-Ja! -Nå igjen?
Skål.
Du hadde rett i det du sa før.
Det har alltid vært min drøm å bli gammel i ei hytte ved en innsjø.
Men ikke alene. Men nå som jeg har møtt Muriel igjen...
...har jeg en følelse av at drømmen min kan gå i oppfyllelse.
Det er godt å føle seg som et ordentlig menneske igjen.
Å, herregud!
-Jerome! -Han er død, ikke sant?
Hva skjedde?
Jeg har tenkt på alt.
-Jeg forstår ikke. -Jeg skal forklare.
Du fant ut i dag at det var din kollega Jerome som var morderen.
Da du konfronterte ham, ble han gal og skjøt mot deg.
Du hadde ikke noe annet valg enn å besvare ilden.
-Nødverge. -Hva?
Slapp av, planen er vanntett. Jeg har plantet drapsvåpenet på ham.
Hvis du spiller med, kan ingen bevise det motsatte.
Men det er ett lite problem. Om historien skal være troverdig...
...må du ha en skade. Ellers går ingen på det.
Skal du skyte din egen søster?
Du forstår ikke, Muriel. Jeg gjør det ikke for å skade deg-
-men for å hjelpe deg.
Én kule i armen overlever du.
-Stå stille nå. -Du er jo klin sprø!
Jeg ba deg stå stille.
Se hva du har gjort nå.
Hei, sjef. Beklager at jeg ringer så sent.
Nei, det er meg. Roy.
Ja, seriøst. Jeg har problemer med stemmebåndene.
Det ordner seg om noen få dager, håper jeg.
Men det er ikke derfor jeg ringer.
Jeg vet hvem som drepte mennene våre. Ja.
Det virker som om søsteren min hadde rett fra begynnelsen.
Hvem er det?
-Og du er helt sikker? -Ja.
Å, du jukser. Da skal vi se.
-61. -Vent et øyeblikk.
Hva sier dere til å ta en liten spasertur?
-Ja! -Nei, ingen nattevandring nå igjen.
Er du sikker?
Da så, da går vi.
Ta på dere jakkene, sko og ta med lommelyktene.
Hvorfor må pappa alltid være alene med gjestene?
Selv voksne vil ha litt alenetid iblant.
Kom nå, det blir morsomt. Ta med mormor.
-Hun også? Hvordan blir det gøy? -Det var fint å treffe deg.
Adjø.
-Kom nå, Kai! -Ja, ja, jeg kommer.
Jeg heter Muriel Böttcher. Jeg har blitt skutt.
Nei, skytteren utgjør ikke lenger en fare.
Hallersteinerstrasse 45. Skynd dere.
Om dette er det siste du hører: Jeg elsker deg, Muriel.
Barna trenger ikke å vite alt.
Nei takk. Jeg må gå snart.
Du skal ikke noe sted.
Ok, men det får bli den siste. Skål, Ronny.
Fortell. Hva var planen din?
Ville du...ha en bit av kaka?
Er det kake igjen? Da tar jeg gjerne et stykke.
Jeg hadde ønsket deg velkommen med åpne armer.
Du hadde bare trengt å si noe.
Hvordan visste du det? Selv ikke purken fant det ut.
Hva mener du, Ronny? Nå forstår jeg ikke.
Jeg har klart å holde lav profil i alle disse årene.
Og så finner du det ut, av alle.
Unnskyld, jeg har undervurdert deg.
Tenk deg om vi jobbet sammen. To venner med et felles mål.
Vi kunne bygge det største narko- imperiet på denne siden av grensen.
Ingen ville noensinne mistenke en arbeidsløs krøpling-
-og en beskjeden familiefar.
Jeg må gå nå.
Du drepte Mario og Steven! De var mine beste folk!
Jeg visste det ikke!
Bortsett fra det satte du hele familien min i fare!
Alt er en stor misforståelse, Ronny!
Selv om det er det, så kan jeg ikke la deg slippe unna.
Forbanna dritt.
Det var ølen min.
Der oppe lyser stjernene
Og her nede lyser vi
Mitt lys er så fint når dere det ser
Rabimmel, rabammel, rabumm
Kom igjen, legg deg ned.
Jeg skal hjelpe deg.
Vi skal dit folk havner når de aldri mer må finnes.
Det burde du ha tenkt på før. Nå får du leve med konsekvensene.
Eller dø med dem.
Jeg...
Unnskyld, sjef.
Helvete.
Arthur, så søtt av deg.
Jeg vil ikke være en gledesdreper, men har du nok penger?
Legg igjen en beskjed.
Hei, Arthur. Beklager at jeg var så kjip.
Jeg er nok fortsatt i sjokk.
Jeg vil fortelle at jeg virkelig satte pris på tiden med deg også.
Og det du sa, fikk meg til å åpne øynene.
Jeg skal dra og leve ut drømmen min, og alt takket være deg.
Takk for at du trodde på meg.
Ja!
Ta hånd om deg selv, Arthur. Hei!
Jeg heter Jesse. Så fint at jeg får sitte på.
Og for en kul bil. Hvor er dere på vei, forresten?
Arthur...
Det er forferdelig, Arthur. Du kunne jo ha dødd.
Det er tragisk at Ronny ikke var den han ga seg ut for å være.
En dag når sårene dine har grodd, kan du le av dette.
Ja, men Ronny var min venn. Han hadde kone og to små barn.
Jeg ville bare muntre deg opp. Det er fælt å se deg så ulykkelig.
Hører du det?
De spiller sangen vår.
Ja, så fint!
Det er et tegn.
Martha hadde spurt: "Hvordan skal vi forsørge oss nå?"
Ja, det høres akkurat ut som Martha.
Hun tenker bare på penger. Vi to kan leve på luft og kjærlighet.
-Hvordan tok hun det? -Martha? Du vet hvordan hun er.
-Hun trodde det vel knapt. -Hun gikk helt fra vettet.
Hun sa at hun ikke ville se meg igjen.
Du skulle ha sett det. Det var som om jeg førte henne til slakt.
Det er en gåte at du holdt ut med henne så lenge.
Muriel hadde aldri snakket sånn om søsteren sin.
Og hun hadde ikke dratt før dere var forsonet igjen.
Elskede Arthur... Du er verre skadet enn jeg trodde.
Ut med språket, Martha!
Se opp! Se opp!
Jeg er ikke døv! Vil du ta knekken på oss?
Muriel har det bra. Hun er på et bedre sted nå.
-Hva gjorde du med henne? -Jeg?
Spørsmålet er hva Muriel gjorde med meg.
Jeg har alltid drømt om et bedre liv, Arthur.
-Jeg fortjener en ny begynnelse. -Stopp bilen, Martha. Stopp.
Stopp, for faen!
Det er min gode hormonbalanse som har gjort at jeg holdt ut med deg.
Jeg vil ikke gi opp så nær målstreken.
Du skylder meg et bedre liv, Arthur.
Er du gal? Slutt!
Arthur!
Fjern den fordømte hånden!
Prøv å være rolig. Det kan svi litt.
Hvem kan jeg spørre om noen har blitt innlagt her på sykehuset?
Du kan spørre i informasjonen, men du ser hvor opptatt vi er.
Det er ingen fare med meg, jeg har det bra. Takk skal du ha.
Hvor skal du?
-Unnskyld meg. -Et øyeblikk.
-Å, herr Ahnepol. -Hva gjør du her?
Redder liv.
Har en Muriel Böttcher muligens blitt innlagt her?
Halve byen ble innlagt i går, så sjansen er 50-50.
Jeg må vite det. Vær så snill, jeg må. Vær så snill?
Nå vel...
Muriel Böttcher...
Ja. Bingo.
Muriel Böttcher er innlagt på grunn av en skuddskade.
Skuddskade? Hvordan går det med henne? Vil hun overleve?
Jeg er ingen direktesending fra operasjonsstua.
Du får sette deg og vente som alle andre.
Vi roper deg opp når vi vet mer. Adjø.
Da så. Du må sjekke Instagram-kontoen min.
Du har aldri sett så mye blod. #elskerjobbenmin.
Hva gjør du?
Fortell hvordan det går med henne. Nå!
Herr Ahnepol, la praktikanten være.
-Inn med hodet og steng luka. -Ja, dr. Stein.
-Vi har møttes før. -Doktor...
Husker du meg? Hvordan går det med hånden?
Herr Ahnepol, jeg har dessverre dårlige nyheter.
-Hun overlevde ikke. -Du mener...
Det kan ikke være sant.
Vi gjorde vårt beste, men krasjen forårsaket for store hodeskader.
Hun er hjernedød.
-Krasjen? Krasjen? -Dere var i en bilulykke.
-Du snakker ikke om Martha Ahnepol? -Jo, naturligvis.
-Er alt i orden? -Jeg er ikke her på grunn av kona mi.
Jeg er her for å høre hvordan det går med søsteren, Muriel Böttcher.
-Å ja, fru Böttcher. -Hun er skutt.
Dessverre, hennes tilstand er ikke bedre.
Hun overlever ikke natten. Vi kunne ikke redde hjertet hennes.
Vær sterk. Jeg beklager virkelig.
Sa du at fru Böttcher er din kones søster?
-Ja... -Da kan vi kanskje redde henne.
Vi skal prøve å gjøre en hjerte- transplantasjon på fru Böttcher.
Det drøyer en stund før vi vet om kroppen støter bort hjertet.
Men ikke engst deg. Alt kommer til å ordne seg.
Vil du ikke se, Arthur? Det er veldig morsomt.
Muriel, elskede, vi har et lite problem.
-Hva er det? -Vi må være mer sparsomme.
Så Marthas livsforsikring rekker.
Bare huset har allerede kostet meg en god slant.
Ikke si at du vil selge det. Det er jo nettopp ferdig.
Nei. Nei, nei, nei.
Vi må bare unngå unødvendige kostnader i fremtiden.
Massasjesengen er fortsatt ikke nedbetalt...
Du har rett.
Din nye håndprotese var heller ikke så billig.
Jeg skulle gjerne jobbe, men det får jeg ikke etter operasjonen.
Nei, nei.
Nei, nei, det skal du ikke heller.
Men som sporarbeider tjener jeg ikke nok til å...
Sporarbeider...
Jeg har en idé om hvordan vi kan komme over ganske mye penger.
Jeg vet at det ikke blir lett, men tenk deg at et tog nærmer seg...
Du rekker ikke å komme vekk fra sporet i tide...
...og beinet ditt...
Skjønner du? Alt vi trenger å gjøre...
Tekst: Kay Morten Magelie www.sdimedia.com