Undertrykket av furienes mørke armé, og svidd av dragens pust
er freden og harmonien mellom Nazroths tolv riker en saga blott.
Zaldars prinsesse stiger opp fra kaoset, omgitt av dødens stank.
Hun har overlevd ødeleggelsen av sin borg.
Bevæpnet med et mektig drageegg fra borgens ruiner
og vel vitende om at hennes bror står bak blodsfurienes hær
må hun redde sitt folk.
Krigen nærmer seg.
Ved sin side har hun de mest lojale og modige av de kongelige ridderne,
som sammen med katuri-kvinnekrigere vil hindre deres felles fiende
Prins Favian fra å erobre hele verden.
Riker vil falle, knust under tusener av furiers føtter,
og brennes av ustoppelige drager.
Opp fra asken vil et kongedømme stige frem.
- Det er tomt. - Hvor er alle sammen?
Stå bak meg, prinsesse!
Slagene bremser dem bare, George!
- Sverdene likeså! - De kjenner ingen smerte.
- Biter ikke våpnene på? - De kjenner dem ikke.
Hugg av dem hodet!
Kapp av dem hodet, og få det overstått!
Sånn dreper vi dem altså. Søk gjennom husene etter våpen.
Ta likene til låven og lås døren.
Hvor mye mer skal du smøre meg inn med? Det stinker.
Jo mer jeg legger på, jo raskere leges det. Skal jeg slutte?
- Hvis du sier det sånn, så. - Slutt å klage, da.
Du er en dyktig helbreder, Deres høyhet. Og flink til å sy.
Takk.
Vi må få deg ut av klærne. Du bør ikke se kongelig ut.
Det tiltrekker seg uønsket oppmerksomhet.
Ja, disse klærne har aldri føltes mindre passende.
Vi vil møte mange desperate mennesker på veien. Ikke bare furiene.
Hvem som helst kan jobbe for prins Favian.
En stor dusør er nok utlovet for deg, Deres høyhet.
Jeg så klær i en av hyttene. Du burde skifte.
Hvordan fikk Favian tak i de eggene?
- Hva bruker han dem til? - Jeg vet ikke, men jeg misliker det.
- Drageegg er mektige. - Bruk av magi fører aldri til noe godt.
Bare å ha det med oss, bringer ulykke.
Det må ha noe med blodsfuriene å gjøre.
Eller så vil han bygge en dragehær.
Det ville gjort ham uhyre mektig. Ingen har noensinne slavebundet en drage.
- Ingen har funnet et drageegg før. - Hva mener du?
Dragene antas å holde til i Taggtindene.
Bakenfor vulkanene og lavaflodene.
Intet menneske har krysset dem, og fjellene er for farlige å klatre i.
Og havet omkring er for farlige til at noe skip våger å krysse det.
Vi vet at Favian styrer furiene, og at han vil fravriste far tronen.
- Men hvordan gjør han det? - Det fins en annen.
En som ennå ikke har vist seg.
Det må det være.
Favian har verken kunnskap eller makt til å gjøre dette alene.
Eller motet.
Hva er det?
Det kommer fra dragen som ødela borgen.
Få deg litt søvn. I gryningen fortsetter vi mot Nordborgen.
Jeg tar første vakt.
- Vil du ha selskap, George? - Nei. Hvil deg, gamle venn.
- George? - Dimia.
Gudskjelov at vi fant dere.
Dere er kongens riddere. Dere var i vertshuset.
Vi er reddet! Dere må redde oss.
Hva skjedde?
Kvegåsen ble angrepet. Vi er de eneste overlevde.
De furiene... De drepte så mange av oss.
Vi mistet vår datter.
- Hjelp oss! - Hvor var dere på vei?
Til kongens vestborg, hvis fruen bifaller. Der er vi trygge.
Kongens hær vil beskytte oss.
Hva er galt?
- Gi oss beskyttelse innenfor murene. - Vær så snill, dere må beskytte oss.
- Ikke forlat oss, da dør vi. - Vis barmhjertighet. Vi er hederlige.
Nok!
Slottet er ødelagt.
- Dere finner ingen beskyttelse der. - Har vi reist helt hit fånyttes?
De lyver. De vil ikke hjelpe oss. Selv ikke furiene kan bryte borgmuren.
Sir George snakker sant. Slottet er jevnet med jorden.
Dere må bli med til Nordborgen. Bare der er dere trygge.
Hva kan ødelegge en borg?
Se opp!
- Den er ute etter egget. - Vi gir den det den vil ha.
Vær forsiktig.
Jeg sa det bare ville gi oss bekymringer.
Godt å være kvitt det.
Inntil den kommer tilbake...
De må vente her.
Du må se dette.
Bli hos prinsessen, Dimia.
- Hva er det? - Furier, så langt øyet kan se.
Og de er på vei hitover.
- Hva skal vi gjøre? - Vi kommer til å dø.
- Vi kommer til å dø, alle sammen. - Vi har mistet alt.
Jeg visste at vi ikke burde reist denne veien. Jeg sa jo at vi skulle gått...
Jeg er borger, og du gjør som jeg sier.
Slutt å trette!
Slutt å trette.
Hva skal vi ta oss til?
Ja, hva skal vi ta oss til?
Vi er avskåret. Vi kommer ikke gjennom.
Det må være tusener av dem.
Dette var prinsens plan. Å omringe oss, og drepe alle som trosser ham.
Hvordan når vi Nordborgen? Vi må advare far.
Vi må beskytte folket i vårt rike. I alle riker!
Favian vil tvinge oss i kne. Vi kan ikke la ham vinne.
Kanskje vi kan dra tilbake til Katuri.
Tror du vi når det? Favian har nok beleiret riket nå.
Det smerter meg i sjela at vi ikke kjemper med våre søstre til siste åndedrag.
For meg også, men hva har vi for valg?
Dette er umulige odds, George.
Vi kan verken dra mot nord eller fortsette mot sør. Hva gjør vi?
Østover. Mot kysten og trygghet ved havet.
Jeg har ikke midler til ferden over.
Her, ta dette.
Gi det til kapteinen i kongens armada. Be ham sette seil mot Rødeøyene.
Si han må bli der og avvente ordre. Bare få hele armadaen vekk fra land.
- Blir du ikke med? - Nei, vår vei går gjennom mørke.
Dere er tryggere til havs.
La meg bli med dere.
Jeg kan hjelpe til. Jeg kan slås til ridder.
Det må årevis med helhjertet øvelse til. Vi begynte som barn.
Du er borger. Ditt ansvar er til disse menneskene.
- Men katurikrigeren tar du med deg. - Jeg sa nei.
Det var Bryce, hva?
Riddere skal adlyde ordre, selv når du ikke er enig.
- Hva er tryggeste vei til borgen? - Vi går gjennom Mørkeriket.
Mørkeriket er et ondt sted.
Ingen ved sine fulle fem har noen gang begitt seg inn dit.
Det er den rakeste ruten. Furiene nærmer seg. Vi har ikke noe valg.
Mørkeriket, George... Ingen har overlevd Mørkeriket.
Luften er full av hvisken. Snakk om å styrte kongen.
Hver bidige stein i dette borgen har ører.
Jeg har også ører. En forandring er i emning.
Du taler om forræderi. Det blir vår død.
Deres høyhet, du ville høre siste nytt.
- Deres høyhet? - Tilgi meg, hærfører.
Mine tanker er hos min hustru, dronningen.
Hun blir svakere for hver dag som går, er jeg redd.
- Hva var det du sa? - Vi har ikke hørt fra Vestborgen.
Budbærerne har ikke kommet tilbake, og vi frykter for kongebarnas sikkerhet.
Deres sikkerhet?
Vi sendte en hel bataljon dit. Tenk om George og hans menn sviktet?
Tenk om dragen ødela borgen?
Tenk om min datter...?
Tenk om...?
Ingen grunn til uro, fader. Vestborgen er trygt, i likhet med meg og min søster.
Hva gjør du her, Favian?
Jeg ville være nær deg og mor.
Hvor er bataljonen?
Jeg trenger ikke gjemme meg bak noen bataljon, far.
Jeg kunne trosset enhver fare for å stå ved mors side.
Bataljonen er hos folket ved borgen.
Mitt gamle hjerte varmes av ditt mot.
Men Favian...
Hvor er Elizabeth?
Tror du på alle historiene om Mørkeriket?
- De er mer enn historier. - Ingen har noen gang vendt tilbake derfra.
- Kun skrikene deres. - Det er sant.
Vi katuri vet om mange sjeler som gikk tapt der.
- Hva handler disse mytene om? - Myter?
Legenden nevner en trollmann som kalles Magisteren.
Han steg ned til den dypeste og mørkeste dalen.
Vel inne brukte han sine krefter til å mane frem de avskyeligste vanskapninger.
En underlig tåke dekket landet, og i 200 år har navnet Mørkeriket
fylt de uskyldrenes hjerter med skrekk.
- Og likevel er vi på vei dit. - Men det kan da ikke være sant?
- Det er jo marerittaktig. - Ingen vet. Ingen som lever, altså.
Jeg vil at dere lærer meg å kjempe.
Om halvparten av sagnene er sanne, må jeg kunne bidra mer.
Som du vil.
Sverd, Richard.
Ta sverdet. Hold det sånn.
Nå er det en forlengelse av armen. La dets vekt følge bevegelsene.
Hold det mot kroppen, og bøy deg frem.
Mange vil prøve å renne deg i senk. Hold klingen sånn, så treffer det rett.
Herfra parerer du.
Bra.
Er du klar?
Bra.
Bruk kropp og fotarbeid til å unngå slag.
Vis meg.
Angrip.
Prøv.
Bra.
Åh, sirenene.
Fisk, rom...
Så godt.
- Det er noe jeg har villet si deg. - Ok.
Stallpiken jeg nevnte... Elizabeth og jeg...
Det vet jeg.
- Hvor lenge har du visst? - Først for to dager siden, i borgen.
Det skulle aldri skje. En ridder og en prinsesse. Derfor holdt jeg det skjult.
- Mange vil mislike det. - Men ikke du, min venn?
Nei, men vi ferdes i farlige trakter, så du må være klartenkt.
- Du sov vel ikke i går kveld? - Nei.
Du vil alltid beskytte meg, selv mot meg selv.
Alltid, sir. Alltid.
Tror du kongen mistenker at noe er i gjære?
- Det er mulig, min herre. - Mulig?
Si til Magisteren...
...at furiene skal stå klare til dyst utenfor borgportene.
Vi må forsikre oss om at min kjære søster og hennes elskede riddere
går sin skjebne i møte.
Ingen har sett noe til henne. Ikke sir George eller sir Richard heller.
Jeg vil at de skal bli funnet.
Be Magisteren sende furier som har kjent dem.
Enhver vi har makt over som vet hvordan disse ridderne tenker.
- Finn og utslett dem! - Som du behager, min herre.
- Hva er det? - Ingenting.
Jeg hører verken fugler, dyr eller insekter.
- Vi er fremme. - På Mørkerikets terskel.
- Et sted uten dag og natt. - Jeg liker det ikke.
Ingen av oss gjør det. Hva skal vi gjøre nå?
Gjør dere klare. Straks vi krysser grensen, er det ingen vei tilbake.
Er du klar, ridder?
Jeg kunne dødd lykkelig i sirenens armer.
Vi beveger oss raskt og stille. Vi må ikke vekke oppsikt.
Hva er det?
Noe stort og tungt. Sporene er to-tre timer gamle.
Det er en demon.
Det er uvesentlig. Sporene leder i motsatt retning. Vi fortsetter.
- Rask på med tønnene! - Riket herjes av furiene.
- Furier? Det er bare eventyr. - Nei.
Nei, nei, de er virkelige. De drepte min datter og min mann.
- Få fart på dere! - Det er sant.
Vår by og Vestborgen er ødelagt.
- Hvor er kongens budbærere? - Antagelig døde.
De kongelige ridderne ba meg gi deg dette.
- Vær så snill! - Du må hjelpe oss.
- Vi skulle seile mot Rødøyene. - Kaptein?
- Hvem sitt blod er det? - Min manns.
Han er... var en enkel vertshuseier. Han var sjanseløs mot furiene.
Jeg har mistet alt.
Vi har våre ordre. Vi skynder oss mot Rødeøyene.
- Hva er de? - Vi blir overvåket.
Skjul dere!
Vi går før vesenet kommer tilbake.
- Hva var det? - Jeg verken vet eller vil finne det ut.
- Eller hva den var redd for. - Det er det vi alle bør frykte.
Det er magi.
Nå fortsetter vi.
Søk i deres korrumperte sinn. Søk etter dere gamle hærfører George.
Finn ham og prinsessen hvor de enn er. Rast ei før de er døde.
- Jeg fatter ikke at Bryce forlot oss. - Han er egoistisk. Jævla borger.
- Han slet med sine demoner. - Kapteinen vil se dere.
Han vil vite hvorfor vi skal til Rødøyene, og hvorfor dere er om bord?
- Dere må fortelle om furiene. - Vi har flyktet for våre liv.
Ridderne ba oss om å gå hit. For å beskytte Zaldars folk.
Vi står på randen, og kun våre handlinger kan sikre vårt rikes fremtid.
Du ville se meg, far?
Det er sømmelig å banke på før man går inn.
Din budbærer sa at det hastet, så jeg ville ikke kaste bort tiden.
Jeg foretrekker å ta inn over meg rommet.
Sitt.
Det er noe du ikke forteller meg.
Så vidt jeg vet, er borgen uskadd.
Hvorfor skulle det ikke være uskadd?
Magi. Jeg enser det i luften.
Hør dere?
Det høres ut som et steinras.
Vi må fortsette fremover.
Fortsett fremover.
Vi kommer til å bli knust.
- I formasjon! - Våpnene kommer ikke til å bite på ham.
- Slutt, du gjør den bare sint. - Elizabeth, nei!
- Den dreper henne! - Vent!
Vent!
- Dere tramper inn i mitt hjem. - Unnskyld oss.
Vi ante det ikke. Vårt land er ødelagt. Vi søker beskyttelse.
Vi vil deg ikke noe vondt.
Senk alle våpen!
Vær forsiktige.
Dette stedet ondt.
Takk for din vennlighet.
Vennlighet.
- Det var underlig. - Vi var klare for strid...
- ...men prinsessens ømhet gjorde susen. - Gjør aldri det igjen, Elizabeth.
Det går bra, George. Stol på meg.
Det var tale om klipper som flyttet seg, men de var faktisk levende.
Vi bør nok ta tolkningen av sagnene på større alvor.
Ja. Men nå, mine venner, kan vi snarest komme oss vekk herfra?
Hans tid er forbi. Det er på tide at jeg blir konge.
Hva ønsker du av meg, min herre?
Finn en måte å få furiene innenfor borgmurene på.
Borgen skal være min før to dager er omme!
Som du ønsker, min herre.
Og du, kjære søster...
Hvor i de fire hjørnene er du?
Så dere det? Vi er ikke alene her.
Vi overvåkes.
Jeg har sett minst to av dem.
Hvor langt er det igjen, George?
Kanskje en dag eller to. Men terrenget må begynne å stige
om vi noensinne skal komme oss ut av Mørkeriket.
Det stinker her. Det gir meg kløe.
Der!
Fort!
Hun er død.
En slags rovdyr.
Katuri.
Jeg er en ridder.
Før dem til lord Retic.
Se fremover.
Et sted uten både dag og natt.
Et tussmørke av endeløse mareritt.
Holdt.
Før dem til meg.
Bryce, beistenes banemann!
Bryce! Beistenes banemann!
Katuri.
Hva gjør du her?
Det er ikke trygt. Følg etter meg!
Gjorde du det? Greide du å drepe alle de beistene?
- Ja. - Vær forsiktig med ham.
Mektige kriger! Du må være Bryce, du som drepte alle de vesenene.
- Hvordan vet du hvem jeg er? - Du lovpriste deg selv ved navn.
Så mange fiender slått i hjel, og likevel står du.
Uten den minste skramme.
- Jeg er rask. - Nei, det er du ikke.
Jeg er en kriger.
Og jeg drepte alle de beistene.
- Dere bør alle ta dere i akt. - Jaså?
- Hva gjør du så langt hjemmefra, Bryce? - Jeg sporer en gruppe riddere og katuri.
Jeg er her for å redde dem.
- Du sporer opp katuri? - Løgner!
Hvem da? Og hvorfor skulle disse katuriene trenge din hjelp?
En mørk armé strømmer inn i riket.
De er ute etter sir George.
Er disse katuriene riddernes fanger?
- Nei. De jobber mot samme mål. - Dimia har forrådt oss!
En kriger som deg kan komme til nytte. Kom nå, Bryce.
La oss finne ridderne dine, og disse katuriene.
Jeg er Retic, Mørkerikets herre. Hvem er dere?
Hva gjør dere i mitt rike?
Vi er på gjennomreise. Gi oss våre våpen, så fortsetter vi på ferden.
Fortsetter på ferden?
Ingen fra utsiden har noen gang kommet til mitt rike.
- Nei. Dere blir, som mine gjester. - Dine gjester?
Er dine gjester vanligvis bakbundet?
Hvem er dere? Hva gjør dere her?
- Vi er bare på gjennomreise. - Ingen reiser gjennom her.
- Alle andre veier er stengt for oss. - Røvere!
Ja. Dere er på flukt.
Det er uvesentlig. Å ferdes her er dødelig.
Vi kjente ikke ditt rikes lover, og det var ingen å spørre. La oss passere.
Dere er for underholdende til å få dra.
Dere drepte mange av mitt folk, og overlevde helt til dere sto foran meg,
og så våger dere å forlange at jeg skal la dere passere?
- Jeg... Vi mente ikke... - Stillhet!
Ta rustningene og før dem bort. Jeg vil avgjøre hva vi gjør med dem.
- Bitt eller stikk? - Bitt.
- Hva er det? Hvor kommer det fra? - Hysj, lytt!
Etter meg! Kom igjen! Raske på!
- Det er for sent! - Nei!
Løp!
Holdt.
Vent, jeg vil høre hva de vil.
Retic, det er meg, din herre. Dette er mine skaperverk. Hør på meg.
Jeg har sporet to riddere og en prinsesse hit. Har du dem?
- En prinsesse? - Har du dem?
- Muligens. Hva angår det deg? - Før dem foran meg.
- Nei. - Våger du å trosse din herre?
"Herre." Herre? Du har ingen makt her.
Ikke siden du forlot oss for å tjene din prins.
- Jeg skapte deg. Du skal adlyde meg. - Nei! Ingen av oss skal adlyde deg.
Jeg styrer Mørkeriket nå!
Jeg skapte deg, og jeg kan utslette deg.
Forarg meg ei, ellers pusser jeg furiehæren min på deg.
Glem ei monsterhæren du etterlot deg. De adlyder meg nå.
Retic, mitt barn. Jeg vil ikke angripe ditt hjem. Jeg vet at du har dem.
Våre ønsker er de samme.
- Vil du at prinsessen og ridderne skal dø? - Ja.
Og hun er prinsesse av Lysriket?
- Zaldars prinsesse. - Godt.
De dør for min hånd når og hvorledes jeg måtte ønske.
Men de forlater ikke Mørkeriket i live.
- Da er vi enige. - Hent fangene. Før dem til arenaen.
Uansett hva som skjer, så tar vi prinsessen med oss.
- Som du beordrer. - Med heder.
Med heder.
Før dem ut!
Stillhet!
Dere har krenket mitt land, drept mitt folk.
Jeg tilbyr dere et valg. Dø der dere står...
...eller slåss til døden for frihet.
Vinn, så er dere fri.
Alle sammen?
Nei, prinsessen blir. Hun er min.
Aldri! Vi godtar ikke dine betingelser!
Da dør dere der dere står.
Vent!
Nei, Elizabeth!
Dette er mitt valg, George.
Nedkjemp deres mester, og sørg for å finne far.
Redd vårt folk.
Lov meg det.
Stol på meg, George.
Godt. Vi godtar det.
- Vi godtar tilbudet. - Utmerket.
Hver og en av dere skal møte en av mine krigere.
Vi slåss til døden. Vi er krigere. Det er vårt vis.
- Med heder. - Med heder.
Tror du virkelig han slipper oss fri om vi vinner, George?
Hent Badara og Marunga!
Kjemp!
Drep dem!
Kom igjen! Opp med deg!
Nei!
Ja! Kom igjen!
Kom igjen, Richard.
Dere overvant to store krigere. Som dere overrasker meg.
Hent ut den andre.
Du er prinsesse fra Lysverdenen. Jeg har alltid ønsket meg en prinsesse.
En dronning.
Du blir min førstekonkubine.
Ja...
- Kom igjen, George. - Vis barmhjertighet!
Vi gjør det litt mer interessant.
Ja, kom igjen, George!
- Har du noen tips? - Prøv å holde deg i live!
Det der blir det arr av.
Ja! Sånn, ja!
Nok!
Vi overvant dine krigere! Vis at du har ære, og slipp oss fri.
Alle sammen.
Han slipper oss aldri.
Se opp!
- Dåre! Jeg er ingen mann av mitt ord. - Du er slett ingen mann.
Jeg er Mørkerikets herre!
Kom an!
Reis deg, George, reis deg!
Jeg er Mørkerikets herre!
Han holder ikke ut stort lenger. Gjør deg klar.
Ned.
Elizabeth!
Om George ikke klarer seg, må vi få ut prinsessen.
- Hun ga deg ordre. - Det gjorde George også.
Trodde du virkelig at dere kunne vinne deres frihet?
Jeg er herre her, og jeg avgjør hvem som lever og hvem som dør!
Ikke nå mer!
Ikke tving meg til å drepe deg. Gir du deg?
- Jeg gir meg. - Da godtar jeg din kapitulasjon.
Vi går herfra uskadd. Godtar du det?
- Ja. - Høyere, så alle hører deg!
Jeg godtar at du og dine venner drar herfra uskadd!
Før prinsessen ned hit!
- George. - Vel kjempet, riddere. Virkelig.
- Jeg trodde du var ferdig. - Jeg gir aldri opp.
La oss stikke fra dette gudsforlatte stedet.
Katuri.
Drep dem alle!
Vi har lett siden dere la ut på deres ikke tillatte søken. Du svek oss for ridderne!
Nå må du dø!
Du vil aldri bli dronning!
Jeg forråder ikke katuri.
Ridderne reddet våre liv! Kjemp mot meg eller med oss.
Nok.
Nok!
Vis barmhjertighet.
Vi begynte dagen som fiender, Retic,
men vi kan bare vinne krigen som allierte.
Alle har vi én felles fiende.
Vi kan bare beseire ham sammen.
Min fiendes fiende er min venn.
Hvor lenge tar det for furiene å beleire borgen?
- Én dag, min herre. - Be dem om å få fart på sakene.
- Snart merker folk at kongen er borte. - Som du vil.
Hvor mange drageunger har klekket?
Jeg vil gjøre dem underdanige.
Alle drageunger skal være underlagt meg, og lystre meg.
Godt. Jeg godtar deres tilbud om allianse.
Hva med furiene, George?
Det sies at besvergelsen oppheves om man dreper trollmannen som la den.
La oss håpe.
Deres fiasko og ulydighet er uakseptabel.
Dere er svake og underlegne vesener.
Jeg skal beordre min furiehær til å utrydde dere.
Prinsessen, ridderne, katuriene, alt liv i Mørkeriket.
Deres eksistens har ikke lenger noen betydning for meg.
Frykt ei! Disse fremmede ser oss som vi er.
Vi er alle krigere! Vi har én felles fiende.
Vår skaper vil utslette vårt rike, og han vil utslette deres rike.
Sammen er vi sterke.
Sammen kan vi stanse ham. Samle hæren!
For i morgen går vi i krig!
Hva har du gjort, Favian?
Nordborgen er snart min.
Hva slags vesener er de?
De er mine vesener. De er furier, fader.
De har stanset budbærere, drept soldater...
...og de vil skjenke meg...
...ditt kongerike.
Men hvorfor?
Hvorfor gjør du dette?
Får din makthunger deg til å ville ta mine undersåtter...
De er ikke dine undersåtter lenger.
De kan enten akseptere meg som sin herre,
eller bli knust av min hær.
Din hær!
Nei, Favian. Nei.
Hva har du gjort? Hvor er din søster?
- Hvor er hun? - Og du, far...
...vil få forbli...
...her.
Tekst: Nicolai Herzog