Постоје међу нама људи,
који су обдарени савршеним сећањем на све своје прошле животе.
Зову се Бесмртници.
БЕСКОНАЧНОСТ
Међу Бесмртницима, две групе се боре за превласт. На једној страни су Верници,
који су посвећени коришћењу знања ради заштите и напретка човечанства.
Против њих су Нихилисти, који гледају на овај дар као на клетву.
Нове технологије пружиле су Нихилистима
прилику да збришу сав жив на Земљи. И води се трка за њихову контролу.
МЕКСИКО СИТИ ПРЕТХОДНИ ЖИВОТ
Превео: Бамбула
Тредвеј, реци ми да га имаш. -Да. Имам га.
Можда закасним мало. Кренуо сам да се нађем с вама. -Разумем.
Тредвеј, јеси ли добро? -Не смемо дозволити да узму Јаје назад.
Не могу да верујем да би Бетхерст ишао оволико далеко.
Он није човек каквог га се сећамо.
Срање.
Ејбел. Идем пречицом. Нађимо се на аутопуту.
Поставили су блокаду. Дођите до основе крана. -Тредвеј, слушај.
Немој да идеш преко тог моста.
Тредвеј?
Ејбел, слушај ме. Ако не успем, погледај унутра.
Не знам какво чудо мислиш да изведеш,
али испред тебе је процеп од 50 м. Који је његов план?
Леона. Молим те.
Леона, пробуди се. Пробуди се.
Наћи ћу те на Почетку. -Волим те.
Да ли сте имали сан толико стваран да вам је деловао као да је сећање?
Да ли ухватите себе и огледалу и изненадите се?
Као да сте очекивали да видите како неко друго лице гледа у вас.
Сви ти људи иду некуд, раде нешто.
Али на шта се све то своди?
Ако будем знао одговор, све мале ствари се можда уклопе.
Можда буду имале смисла. -Ћао. -Еване. Тачно на време.
Драго ми је што вас видим. Како сте? -Је ли било тешко да дођете овде? -Не.
Добро. -Трећи интервју ове недеље.
Ево њега. -Здраво, господо. -Здраво. Како сте?
Драго ми је. -Еване, драго ми је.
Много хвала на одвојеном времену. Ценим то.
Прелепо је ово што имате. -Хвала.
Феноменално. -Имам пар питања ако није проблем.
Наравно. -Постоји пар непознаница у вашој прошлости.
То ми је јасно. -Ви сте прво лице које људи виде
кад уђу у мој ресторан. -И биће поздрављени осмехом.
Имао сам неке проблеме у прошлости.
Прочешљао сам вашу прошлост, г. Макали.
Разговарао сам с неколико ваших бивших послодаваца.
И знате шта? Сви су исто рекли.
Интересује ме да чујем шта су имали да кажу. -Кажу да сте сјајни!
Кажу да сте паметни. Он је паметан момак. Ево га паметан момак.
То је све добро. Претпостављам да сам добио посао. Кад почињем?
Причајте ми о муштерији којег сте напали. -Он је напао конобарицу.
Сломили сте му руку. -Јесам. Ненамерно.
Извините, али ухватио је за дупе. Замолио сам га љубазно да оде.
Шчепао ме је рукама. Није поднета оптужница. Све је одбачено.
Завршили сте смену у Локанди и никад се нисте вратили?
Имао сам лични проблем. То је било пре 6 година.
Да, ваш менаџер ми је рекао да сте завршили у болници. -Две недеље.
Две недеље. Мелани, у питању су само 2 недеље. Две недеље.
Слушајте. Моја борба с менталном болешћу је ствар прошлости.
Од тада ми ни око није заиграло.
Ако ништа друго, само сам јачи с обзиром кроз шта сам прошао.
И сто посто сам сигуран у своју способност да управљам овде.
Хвала што сте дошли данас, Еване. -Молим вас. Знам како изгледа,
али моја болест не представља проблем који треба да вас брине.
Обећавам вам... -Бићемо у контакту, у реду?
Не, нећете. -Молим?
Умем да препознам кад ме неко откачи.
Г. Макали, одлично решавате конфликте. -Не можете ни да замислите.
Хвала што сте дошли.
Али у праву сте. Мислим да вас нећу позвати.
Мислите да знате све о мени пошто сте ме проверили
и обавили пар телефонских позива?
Ја сам вас прочитао чим сам вам стиснуо хидрирану руку.
Хвала вам на одвојеном времену.
Капирам. Стварно.
Ко ће ангажовати шизофреничара с насилном прошлошћу,
кад имате десетак кандидата с беспрекорном биографијом?
Али оно што ме мучи је ако не нађем посао,
нећу моћи да платим кирију овог месеца.
Хемијско чишћење овог одела није било бесплатно.
И штавише, морам брзо да се снађем,
јер ми понестаје ових лекова. А кад се то деси, настаје хаос.
Постоје ли ствари које једноставно знате како да радите?
Оне које вам нико никад није показао. Некако сваки корак у процесу има смисао.
Као да се сећате тога.
Без учења.
То си стварно сам направио? -Да. -До ђавола.
Рони. Еван. -Ћао.
Као што си тражио. Кимосуки стилизовано гвожђе. Ручни рад.
Јединствен.
До јаја.
Хатори Ханзо? -До ђавола.
До ђавола. -Фино. -Склони се.
Платите човеку. -Радиш ли се овим срањем?
Не. Клозапин. То је антипсихотик. -Плаћају те у таблетама?
Еван узима "Ронијеве лекиће." -Да, др Рони.
Зашто их не узимаш у апотеци?
Јер Еван не жели да прича с психијатрима сваке 2 недеље. Зар не?
Да. Еван не може приуштити 400 долара месечно за рецепт. -Википедијо.
Који је главни град "Бракине Фатсо"? -Да.
Каже се "Буркина Фасо." Уагадугу. Могу ли добити своје таблете, молим?
Срање. Забројао сам се, човече. -То си измислио.
До ђавола, човече! -Не.
Друшкан зна све. Он је наказа. -Откуд толико знаш?
Искрено, камо среће да знам. То ме излуђује. Могу ли добити таблете, молим?
До ђавола, цуро. Меркаш мог човека као да је шницла.
Који је састав барута?
74% калијум-нитрат, 13% ћумур. -Добро. -До ђавола. Импресивно, друже.
Рекао сам да гледаш у мене. -Не зезај, Рони.
Ево, друже. 60 паковања. -Ту има само 55.
Стварно?
Такорећи то је то. -Како да не. Живим на томе.
Шездесет.
Хоћеш праву ствар, зар не? То је то.
То је клепано преко 70 пута. Челик третиран угљеником. -Мичи руке с мене.
Боље реци свом човеку да научи да броји. Договорено је 60 кесица.
Стварно? Само толико имамо. Ако ти се не свиђа, врати се у Белвју.
Држи друшкана на нишану. Хоћу ово срање да испробам.
Који је састав барута? -Испружи руку.
Време је за представу.
Испружи руку.
Устани. Стави руку тамо. Биће врат или рука, душо.
Сама изабери. -Рони. То није играчка.
Гледај своја посла, Еване. -Не зезај, Рони. То није смешно.
Боже! Моји прсти!
Мислим да нема мане, Рони? -Одсекао ми је прсте, човече!
Бићеш добро. Душо, зашто не одеш кући сада?
Полудео си. Готов си, друшкане. Ти си мртва будала.
Не знам, Рони. Причаш с типом
који купује анти-психотични лек од тебе.
Осећам се мало пометено сада.
Можда је најбољи начин да ућуткам гласове у својој глави
да одсечем твоју. Мислиш да би то помогло?
Не. Не борите се. Не пуцајте. У реду је. Само смирено. У реду?
Сероњо. Узми моје таблете. Сместа. Ето.
Луд си, човече.
Да сам луд, исецкао би те на парчиће одавно.
Дај ми таблете. Слушај ме, Рони. Нисам луд, у реду?
Само сам несхваћен. У реду?
Упомоћ! -Леона!
Њујоршка полиција је покупила Евана Макалија.
Продаја дроге је пошла наопако.
Полицајци су пронашли мач код њега. Оштрица је направљена у процесу
који није коришћен још од Едо периода Јапана. -Па?
Тврди да га је сам исковао. -Још један мешетар који је постао хипстер ковач.
Имаш мало вере. Видиш ли ово, Нора?
Тредвеј? -Управо тако. -Ако ми знамо, Бетхерст зна.
Пази се. -Хвала, мама.
Реците нам кад завршите, господине. -Могу ли обавити телефонски позив?
Следује ми телефонски позив.
Превише добро сте обучени да будете њујоршки детектив, стога...
Мора да сте доктор.
Ништа?
Не препознајеш ме?
Треба да се осећам повређено.
Сећаш ли се Сиракузе? -Сиракуза.
Опсада.
Други пунски рат.
Кад смо се упознали. -Није био узбудљив као Први пунски рат,
али наставци су тешки. -Разочараваш ме.
Добро дошли у клуб. -Примећујем
да га ниси потписао.
Међутим...
За овакво мајсторство
ниси ни требао, је ли? -Направио сам мач. Је ли то злочин?
Еван Макали. Дијагностикована ти је шизофренија са 14 година
након што си скалпелом урезао на груди речи "Погледај унутра".
Електрошокови нису били од помоћи. Али ово...
није лоше?
Докторе, могу ли... -Изволи. Само напред.
Са 16 година покушао си да извршиш самоубиство у саобраћајној несрећи,
па ти је била неопходна челична плочица у лобањи.
Провео си остатак свог млађаног живота
мењајући психијатријске болнице и хранитељске породице.
Само сам му одсекао пар прстију.
Нећу морати да се позивам на неурачунљивост због тога, докторе?
Радознао сам.
"Погледај унутра."
Зашто те речи? -Зашто не?
Шта је од овога твоје?
Можете баталити шта год да је ово јер ништа од тога није моје.
Не би требало да имате то овде.
Шта се дешава овде? Полицајче.
Шта се до ђавола дешава овде?
Узми то. -Шта?
Узми то.
Париз. 1794.
Последњи оброк грофа од Анжуа.
Бордо. Није лош избор за последњи оброк.
Је ли то било твоје?
Камо среће да знам о чему причате, али не знам шта да кажем...
Исусе! -Сваки пут кад кажеш, "Не знам,"
повући ћу овај обарач.
Је ли твоје? -Не знам... Јеси ли полудео?
Ми смо у полицијској станици! Ало! Полицајче! -Соба је звучно изолована!
Неће чути кад ти просвирам потиљак са 250 грама олова.
Је ли твоје? -Да. Моје је. Јеси ли срећан?
Исусе!
Лагање неће помоћи.
Ја сам само тип који је био на погрешном месту у погрешно време. То је све.
Последња шанса, Еване.
Је ли твоје?
То је Тредвеј кога знам!
Мали трик који сам научио од тебе.
Здраво, пријатељу стари.
Упадај!
Држи се. -Срање!
Хајде! Скрени!
Срање!
Хајде!
Унутра! -Чврсто се држи.
Заклон!
Шта чекаш? Хајде, идемо!
Иди другим путем. -Преузми волан. -Шта? -Изађите из аута!
Наравно. Увлачиви волан. Нема проблема. То је сасвим уобичајено.
У рикверц. -Упуцај то копиле.
Покрет! Рашчистите улицу! -Пуцајте у возача!
Исусе Христе!
Ко су они?
Опусти се, блиндирана су.
180 сада!
Немој да стајеш.
Могу ли да те питам нешто? -Наравно. -Ко си ти?
Ја сам Нора Брајтман. -Добро. А ко је био онај тип тамо?
Бетхерст. Ниси га препознао? -Нисам. Али ти очито јеси.
Дуго се знате.
Никад пре нисам видео тог човека. Мислим да бих се сетио.
Не у овом животу, можда.
Не. Можда сам налетео на њега током Другог пунског рата?
Или је можда у питању Француска револуција. Не иду ми датуми.
Сећаш се тога? -Не. Не сећам се Француске револуције.
То сам провалио. Сад схватам. -Стварно? -Ништа од овога није стварно.
Ово је нервни слом.
Пробудићу се у некој болници, балавећи по себи,
изнурен од литијума. -Да ли ти је лакше да верујеш у то
него у идеју да ти је судбина нешто више наменила?
Судбина? Тамо одакле сам ја, морамо да платимо рачуне, станарину.
Нико нема времена за судбину. -Штета.
Знам да тражиш одговоре, Еване.
Али ниси луд. Никад ниси ни био.
Не, нисам луд. Само сам суманут.
Да ли те некад привлаче места где ниси био?
Видиш ли некад слику места и једноставно знаш да си био тамо?
Знаш ли ствари које не би требало да знаш? Да ли брзо стичеш вештине, скоро
као да их се сећаш, а не кроз учење? -То сам рекао десетини терапеута.
Анализирао сам сваки могући начин, по сто пута.
То ништа не значи. -Сањаш ли на другом језику?
Таква је шизофренија. Различити људи, иста глава.
Шта ако је то била иста особа, различити животи?
Причаш о реинкарнацији. -Да.
Можеш исковати мач јер си био ковач.
Говориш руски јер си био Рус. -Нерадо ти ово говорим.
То је пријатна идеја, душе прелазе из једног тела у следеће.
Али то је духовни еквивалент "више среће наредног пута." У реду?
Ништа више и ништа мање.
Осећаш се сигурно и топло изнутра уз сав тај цинизам? -Тако је.
И како ти иде? -С обзиром на све?
У ширем контексту? Не тако сјајно. Али добро сам. Преживљавам.
Визије које имаш цео живот нису халуцинације, Еване.
То су сећања. -Кажеш да су сто доктора погрешила?
50 лекова нису деловала јер сам ја заиста реинкарнирани руски ковач?
Ово је стварно. Ја сам стварна.
Заиста? Нисам чуо за овакву верзију реинкарнације.
Будисти, хиндуисти, сики...
Они верују да сваки живот почиње без репова прошлости.
Одговори које тражиш читавог живота...
Све што треба је да уђеш у авион.
Знаш шта ми је на уму тренутно?
Шта ако је најлуђа ствар коју сам икада чуо... А ово је луда прича...
Заправо прва ствар која има смисла?
Не морам да идем да нахраним мачку, стога идемо.
Хајде.
Отишли су с приватног аеродрома. То је био нерегистрован лет.
Била је тамо брзо.
Пребрзо. Мач је био у систему не више од неколико сати.
Онда имају базу овде у Њујорку. -Нађите је.
То ће нас одвести до Евана Макалија. Он ће нас одвести до Јајета.
Опет.
Боже, покажи ми своје лице.
Зовемо се Бесмртници. Мање од 500 душа широм света,
сви рођени са способношћу да памтимо прошле животе
и вештине које смо научили у свакоме од њих.
Постоје 2 групе међу Бесмртницима:
Бетхерст и Нихилисти, који желе да доведу до краја света,
и ми... Верници. -А у шта то ми верујемо?
Верујемо да је наш дар одговорност.
Да смо дужни да оставимо човечанство у бољем стању
него кад смо га нашли. -Да.
Мислим да ће ми требати ово.
Ћао. -Ћао. Хвала.
Далеко је од авеније Артур.
Увек ме распамети. Зовемо га Чвориште.
На овом месту ћеш да повратиш своја сећања, Еване.
Ускоро ћемо слетети.
Препознајеш ли нешто? -Прилично сам сигуран да бих се сетио овога.
Ово је некада било намењено научним истраживањима.
Антропологија и лингвистика.
Сви ми користимо то што научили.
Из живота у живот за напредак човечанства. -А шта је ово сада?
Штаб за губитничку страну у рату.
Бетхерст је мајстор за борбу. Стотине живота.
Морате бити спремни за све.
Он је врховни предатор у нашем свету.
Опет.
Зашто се клањају? -Надају се да си ти Хајнрих Тредвеј.
Опет! -Реинкарнирани. -"Хајнрих"?
То је било популарно име педесетих. -Педесетих.
Сјајне за рокенрол, али јадне за имена. -Педесете у 18. веку.
Шта ја то знам што вам толико очајнички треба? -Зато си овде, да сазнамо.
Ово је Тредвејева соба. -Питаш ме или ми кажеш?
Мора да сам гадно забрљао при последњој реинкарнацији.
Зашто си то рекао?
Јеси ли видела где живим у овом животу?
То је Тредвејев дневник с Хималаја.
То сам била ја. Кад сам била Лора Ворик.
А то је био Тредвеј.
Два дана након што је та слика усликана, Тредвеј ми је спасао живот.
С разлогом си узео ту књигу. -Све ово ми говори шта је радио.
Ништа ми не говори какав је био. -Овде проучавамо све и свашта.
Простор, време, размере. Све је релевантно. -То и није нешто посебно.
Добро дошао у мој виртуелни сендбокс. Ја сам Герик. -Здраво.
Герик је наша шефица за технологију и истраживање. -Он и није нешто посебно.
До ђавола, лепо је видети те опет. -И мени је драго.
Не брини. Све ово срање, само постаје уврнутије. -Добро.
Хајде да почнемо. -За мном.
Стани тамо, молим те. -Добро.
То је тип из полицијске станице.
Бетхерст. Он и Тредвеј су некада били пријатељи.
У десетак живота. Ратови, мир. Држали су се заједно
у неким од најзначајнијих тренутака у људској историји.
Онда је Бетхерст изгубио веру.
Последњих 300 година тражи излаз.
Био му је потребан начин да заустави реинкарнацију. Хоће све да оконча.
Зато је направио ово.
Јаје, пројектовано да убије сва жива бића на Земљи.
То делује мало драстично. -Ако не преостане ништа живо,
немаш у шта да се реинкарнираш.
Оно напада живот на извору... ДНК...
Расплиће саму структуру постојања.
Сваку биљку, сваку животињу, сваку особу.
Мама! -Џордане!
Долазим!
Као гашење компјутера кад се програм заблокира.
Само кад угаси ово, седам милијарди људи ће отићи с њим.
Све што оно убије убрзава процес.
Боже! Свеца му, то је деловало стварно!
Да није било тебе, нико од нас не би био овде. -О чему причаш?
У претходном циклусу, упао си у Бетхерстову лабораторију,
украо Јаје, убио си његовог Ајнштајна и све који су помогли да га направи,
не остављајући му могућност да га поново направи.
Однео си тајну локације Јајета са собом у гроб.
Бетхерст је провео цео живот тражећи га.
И све је изгледније да ће га пронаћи једног дана.
Зато те је пронашао у Њујорку.
Попнем се у авион, ви ми повратите сва сећања,
а ја спасем цео свет, зар не? То је све?
То је мање-више то, зар не? -Рекла сам ти да ће постати уврнуто.
Шта сада?
Реци ми добре вести, Нора. -Брајан Портер.
Тредвеј је био надарен за челик, зар не?
Без премца.
Твоји пријатељи у њујоршкој полицији су били импресионирани тиме.
Нажалост, њихова вештина за енкрипцију није без премца.
Довела нас је право до тебе.
Знаш да имамо лакше начине за деловање сада, зар не? -Новије...
Скоро никад не значи боље.
Открићемо локацију Евана Макалија.
Исцрпном претрагом ћемо пробити твоју енкрипцију.
Али посматраћу то као услугу...
ако би само
убрзао процес.
Реци нам где је.
Добро.
Знам где је он.
Наравно да знам. Тачно знам где је. Само...
Понекад имам проблем
са сећањем. -Сећање.
Сећам се кад си скупљао мед
на пољима Маратона.
Само још један подсетник како ништа не остаје исто.
Да ли би хтео мало?
Знаш ли шта је право мучење? -Да тебе слушам?
Право мучење није физички бол,
већ људска глупост. Кад си окружен њоме, преплављен.
Из живота у живот. Људи с њиховим идиотским кезом!
Њиховим неподношљивим шалама! Њиховом потребом за потврдом!
Њиховим необузданим покушајима да буду вољени и потврђени!
Они су ходајуће, причајуће читуље на задњој страни пропале новине,
на дну кавеза за птице, у углу прљаве дневне собе
мачкарке! А ми смо приморани... -Никад нећеш разумети...
Да живимо међу њима... -Пријатељство, љубав. -Бесконачно.
То је истинска... -И даље ти није јасна вера!
Дефиниција мучења. -Вера! Бла, бла, бла!
Вера!
Вера.
Уморио сам се од вере. Бог мора да ми покаже своје лице.
Али хвала што си ме просветлио.
Задржали сте његово тело? -Секси копиле, зар не?
Не. Он је мртвац који плута по води. То је мој најгори кошмар.
Заправо, то је матрикс од кротонске киселине. Одржава ћелије у животу.
Сада ми је много лакше. Хвала.
Покушавамо да разумемо науку изван оквира шта смо.
Тредвеј је веровао да су људи способни за много више него што мислимо.
Да ли ми то говориш да не користим сав свој потенцијал?
Чуо сам то већ раније.
Тредвеј је прелазио границе које су за остале паранормалне, надљудске.
Може манипулисати енергијом света око себе.
Не знам шта то значи. -То значи да ћеш имати способности
незамисливе теби. Те способности су веома дубоке.
Испод нивоа свести. -Може. Како да их повратимо?
Овде, тренираћемо твоје сећање.
Комбинујемо физичку и менталну снагу да развијемо нове неуроне.
Сећања се складиште у сваком органу... У свакој ћелији у твом телу.
За регресију је неопходна концентрација
за коју треба да прођу године да се развије.
Ово је пречица. Шокирамо твој ум ради синхронизације са системом.
Ради. Видим повећану активност у свим његовим центрима за сећање.
Хајде.
То није Тредвеј. -Стварно? Управо те је победио.
Тредвеј би ме убио.
Није се шалила да смо у рату.
Побољшање људског стања. Понекад то радиш сликањем плафона капеле.
Да. А понекад их испалиш с километар и по даљине. -Не дирај то.
Добро.
Такво оружје досад нисам видео.
Вршимо обрнути-инжењеринг по питању Бетхерстовог Детронера.
Детронер? Ко смишља ова имена?
Не можеш убити Бесмртника. Убијеш тело, али...
А они се реинкарнирају? -Да.
Ово се угнезди у твоју главу и извуче ти свест,
душу, на дигитални чип.
Твоја душа заглави на диску и циклус се прекида.
Преко 200 наших браће и сестара је изгубљено у том дигиталном чистилишту.
Ако се сусретнеш с овим,
мој ти је савет да нађеш начин да умреш на стари традиционални начин.
Уђи.
Могу ли да процуњам? -Само напред.
Све ово си ти, зар не? -То су особе које сам некад била.
Све оне.
Ово је кул. Изгледаш срећно.
И јесам била.
Ко је тај лик? -На тој слици, он је био Ејбел.
Пре тога, друга имена, друга лица. Али душа...
Душа је увек била његова. Шта? Волели сте се кроз више живота?
Све ово су иста места. -Ангкор Ват. Зовемо га Почетак.
Наћи ћу те на Почетку. -Волим те.
Кад свако од нас нађе себе у новом животу,
тамо Ејбел и ја одемо.
Ти си реинкарнирана. Како знаш куда да одеш?
Већина нас има поновно буђење које почиње рано.
Почиње с малим стварима, сећања, осећаји о месту, снови.
До пубертета, већина Бесмртника у потпуности се присети.
Негде у то време ми је дијагностикована шизофренија.
Шта се дешава ако умреш млад и будеш раздвојен? -За Бесмртника...
смрт није крај, она је попут окретања стране у књизи.
Следеће поглавље, иста прича. -То је лудо.
Нови животи, нова тела, увек се срећу на истом месту.
Средио га је Детронер.
Заробљен је на компјутеру негде.
Мој претходни живот, повратила сам сам своја сећања...
И схватила да њега нема више.
Нису битна моја сећања, Еване.
Већ твоја.
У претходном животу, у Мексику... Где си сакрио Јаје?
Где је Јаје?
Где је?
Нестабилан је. -Гаси га.
Добро си. Само диши.
Морам да устанем. -Диши. -Ковик, провери му виталне знаке.
Шта се десило тамо, Еване? Шта си видео?
Твоја нервна мрежа је светлела као да је 4. јул.
Виђам ове ствари цео живот. И даље нема смисла.
Зашто не може ничега да се сети?
Између саобраћајне несреће, електрошокова
и челичне плочице у његовој глави, његов ум је напукао.
Нешто тамо унутра не дозвољава проток сећања.
Не могу да их вратим. Бојим се да је Артисан наша последња нада.
Ускоро ће се присетити.
Ако већ није.
Стотине живота, и све се сведе на ових неколико сати.
Ако га не нађемо...
пре него што поврати сећања, остаћемо без Јајета...
заувек.
Све се наставља и никад не можемо
побећи.
Крећемо у зору.
Дуго се нисмо видели, Ото.
Нико ме није назвао тим именом у... Толико много живота.
Здраво, љубави.
Шта ти се десило?
Био си прелеп. -Као и ти.
Не недостаје ти... агилност...
Виталност...
То што си осуђена на ово? -Ти ме видиш као нешто покварено. Ја не.
Ти си богаљ, Ото. Обогаљило те је твој кукавичлук. -Кукавичлук?
Не. Обогаљило ме је сећање.
Ви повратите своја сећања током година. Ја не.
Ја све то повратим чим ми се мозак формира. У материци.
Бесконачни сати, дани, недеље, месеци. Нема простора за кретање!
Нема шта мој мозак да ради осим да изједа самог себе.
Толико живота, размере овог дара, а ти ниси ништа научио.
Морам да изађем. Морам учинити да то стане.
Не ради то. Немој ништа да му дајеш.
Где је Тредвеј?
Нападамо плажу у Нормандији? -Никад се не зна с Артисаном.
Спремимо се.
Артисан је коцкар? -Не, он је хедониста.
Бесконачне лажи, бесконачна прилика за разврат. -Тај тип ми се свиђа.
Алекса, искључи музику. Опери га и склони одавде.
Оперишеш мртве људе сада? -Да Винчи је секао људске лешеве
да боље разуме људски облик.
Што се мене тиче, једино ме интересује тај мозак, лепи.
Али ви то знате сувише добро.
Какав диван кранијални лук имаш овог пута.
Могао бих боље да га испитам уколико ти одвојим главу од врата.
Као што ми је Тредвеј урадио кад смо се последњи пут срели. -Пробај.
Бетхерст је заузео Чвориште.
Има ли Јаје? -Не. Мислиш да би били овде да га има?
Где год да је, још је у његовој глави.
Тредвеј? -Тако кажу.
Стани. Да ли је он блокиран?
Опа, види ово.
Хард диск ти се сјебао,
што значи да ћемо морати да ти ресетујемо меморију.
И, Хајнрих, морам ти признати, стварно ћу уживати у томе.
Видите ово.
Свима је позната идеја да кад умрете,
живот вам прође пред очима, зар не? Ова машина појачава то искуство,
продужавајући вам перцепцију времена,
дозвољавајући вам да обновите или преуредите све унутра.
Ово је нешто најближе тоталном менталном ресетовању.
Планираш да ме давиш? Јер имам проблем с дављењем.
Какав? -Не свиђа ми се!
С каквом стопом успеха овај тип ради?
Веома сам сигуран. -Да, веома си ти удуван, очито.
Добро. Свиђаш ми се овог пута. Забаван си.
Не схвати ме погрешно, али обично си кретен.
То је тачно. -Да, она то разуме. -Треба да верујем овом типу?
Ја не бих. -Под један, смета ми родно етикетирање.
Под два, можеш веровати да имамо исти циљ. -Стварно? Који је?
Бетхерст жели шта да уради, уништи све живо на Земљи?
То ће уништити сјајну забаву коју имам овде.
Овај тип је полудео.
Постоји разлог зашто ме ниси довела овде раније.
Могао бих умрети тамо. -Да.
Да ли би то могло да успе?
Могло би.
Али ти имаш избора, Еване. -Не, немам избора.
Не смем дозволити да ико други страда због онога што је у мојој глави.
У реду. Време је да слепо верујем.
Урадимо ово пре него што се предомислим. У реду?
Идемо. Упали своју машину. -Спреман си за пливање?
Ово ће бити веома забавно! -Само зачепи и упали је.
...продужавајући вам перцепцију времена.
Шта год да се деси, немој да им дајеш да стану док не буде обављено.
Држаће дах док може, а онда... основни инстинкт преузима контролу.
Двадесет два. Превише.
Двадесет. Не више. И 18.
Боже. Он се дави. -У томе је и поента.
Можда треба да га извучемо. -Још није тамо. Још 2 минута.
Ејбел, слушај ме. Ако не успем...
Хајде. -Нора... -Он умире.
Близу смо.
Нема пулс!
Извлачите га!
Хајде!
Добро. -Склони се.
Не!
Мртав је.
Убили смо га.
Ако не успем, погледај унутра.
Еване, добро си. Само диши.
Ја сам Тредвеј.
Ако си Тредвеј, одговори на ово: Знаш ли где је Јаје?
Да. -Да? -Да.
Погледај унутра.
Обучени смо да посматрамо тела као неважна, за не?
Да. -Љуштуре које треба да одбацимо. Тредвеј је знао за једно место
где нико неће да тражи.
Ејбел? Ејбел, слушај ме. Ако не успем, погледај унутра.
У његовом телу је. У Чворишту.
Тамо је све време. Хајде.
Шокиран сам да је то упалило.
Знао сам да си то ти све време. Зато сам те пустио да победиш. -Пустио си ме?
Не знам за вас, народе, али мени би добро дошло пиће.
Не зезај, немамо времена за...
Безбедносно закључавање!
Погођен сам. -Јеси ли добро?
За мном.
Хајде. Морамо да идемо. -Отвори лифт за хитне ситуације.
Морамо да идемо. -Стани! -Јеси ли полудео? Пробиће се!
Нећемо да бежимо, у реду? Уморио сам се од бежања.
Борићу се против њих сада. -Држи се, Трејс.
Мртва је. -Сра...
Народе, морамо да идемо сместа.
Ја остајем. -Шта? -Ми ћемо остати овде, борићемо се против њих сада.
Цуриш попут Титаника. -Добро сам.
Ако умреш овде, ко ће зауставити Бетхерста? -У праву је.
Немој да ово буде узалуд, дечко.
Онда ми обезбеди мало времена. -Отвори врата оружарнице.
Срећно.
Пажљиво, господине.
Важи.
Пребацујемо Тредвејево тело у Шкотску. -Добро.
Одржавај га у животу. -Урадићу све што могу, али је изгубио доста крви.
Кључеви су у ауту.
БЕТХЕРСТОВО ИМАЊЕ, ШКОТСКА
Хајнрих. Лепо с твоје стране што си нам се придружио.
Камо среће да си овде да видиш ово...
да разумеш своју...
улогу у овоме.
Крај свих наших дебата.
Крај свих ствари.
Нек га очисте и тестирају. Проверите да ли је оригинално.
Да ли је стварно готово? -Још не.
Никад не потцењуј Тредвеја.
Будан си. -Где сам?
Рекао сам Нори да ћу чекати с тобом док се не пробудиш.
Ти си у мојој сигурној кући.
Шта то радиш? -Користим твој морфијум! -Где је она?
Кренула је за Бетхерстом.
Срање. Неће она ово да ради сама. Нема шансе.
Дај, бре, друже.
Ако пробаш да изјуриш сада, искрварићеш пре него што дођеш до комплекса.
Ако ћемо да страдамо, то ћемо заједно.
Само што сам те закрпио. -Да те упутим у тренутну ситуацију.
Ако буде онако како Бетхерст жели, сви смо готови.
Нема више других прилика.
Узећу Јаје и убићу га. Рекла ми је да си један од нас.
Очито, само си непоуздан.
Завршена је дијагностика. Спремна је бомба за Јаје.
Нек је утоваре у авион.
Дођи овамо, копиле. -Мислиш ли да ће нам Он...
дозволити да урадимо ово?
Не?
Крај свих ствари?
Хајде.
Покрет! -На возило! Идемо!
Хајде, хајде!
Бацам за три, два, један.
Треба ли ти превоз? -Радо.
Добро си? -Не. Не питај.
Јесте ли видели то?
Нора, да ли си добро? Хајде.
Имам те.
Извући ћу те одатле. Хајде.
Јеси ли добро? Срање.
Морамо да те извучемо одавде.
Моћи ћеш да се крећеш? -Да, бићу добро. -Добро. Хајде.
Мораш да идеш. -Бетхерст бежи.
Његови хард драјвови су овде. Морам да их уништим и све их ослободим.
Видећемо се опет.
Спустићемо се у Глазгов за 16 минута, господине.
Остани ниско.
Користи ТФР.
Боже.
Хајде.
Сви су овде. -Све душе.
Морамо да их ослободимо.
Нора. Остани са мном, у реду? Тако смо близу.
Хајде да дигнемо у ваздух неко срање.
Срање!
Остали смо без мотора број 3, господине.
Мораћемо да приземљимо летелицу.
Шта то радите? Господине!
Молим вас! Срушићете летелицу! Господине!
То је немогуће.
Немогуће.
Отворио је горња вратанца, господине.
АКТИВИРАНА
Разочараваш ме.
Не препознајеш ме? Треба да се осећам повређено.
Саобраћајна несрећа? Челична плочица, сећаш се?
Тредвеј, не можеш да је деактивираш!
Дешава се!
Не!
ДЕАКТИВИРАНА
Смрт није крај. Не за нас. Можда ни за кога од нас.
Ново поглавље, иста прича.
Могу да те изнесем. -Никако.
Ослободићу их.
Ево.
Видимо се. -Да.
Наћи ћу те на Почетку. -Волим те.
Питам се... Чему ме је научило то што сам био Еван Макали?
Ако је сваки нови живот шанса да градиш на ономе што је било,
шанса да стремиш ка ономе што може испасти најбоље...
Хајде! -Зашто ће неки од нас морати да узму мач и да се боре опет,
док ће други открити нови почетак?
Нора?
У питању је нада. То сам научио. Да, поклекнемо. Да, оманемо.
Да, понекад упропастимо све што додирнемо.
Али сваки тренутак који проживимо је повезан с веровањем
да ће потези које повучемо следећег дана,
следеће недеље, у следећем животу,
допринети нечему вишем, нечему већем од нас самих.
И шта год да буде... могућности су бесконачне.
ЏАКАРТА, ИНДОНЕЗИЈА
Кад твој син почне да поставља питања о својој прошлости,
зовни ме.
Његовој прошлости? Он је само дете.
Каже да је он само дете. А твој мач?
То није мој мач. Његов је.
Артисан, зашто ти је толико требало? -Видимо се ускоро, Тредвеј.
Превео: Бамбула