PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Mám pro tebe dárek.
Ten je nádherný.
Vyrobil jsem ho.
Je to tvé hvězdné znamení.
Já nechci pryč.
Taky nechci, abys odjela. Chci, abys zůstala se mnou.
Navždy.
Kiro,
honem!
Honem, Kiro.
Pojď.
Musíme jet tímhle.
Pospěš si.
Co můžeme dělat, sakra? Co budeme dělat?
Přemýšlím nad tím.
Musíme něco vymyslet.
Uklidni se, Danieli.
- Útok ze zálohy? - Přemýšlím, krucinál!
To stačí.
Tyhle hádky Lunu zpátky nepřivedou.
Kde najdeme ty děti?
Ve věžácích.
- Dobře, a kolik jich je? - To netuším.
A co chtějí?
Simone!
Podívej!
Chtějí jídlo.
Mají hlad. Tohle jsem našel.
JÍDLO
To je Luny.
Fajn.
Tak to vyřešíme.
Kolik jich je?
Pojď ke mně.
Bože.
To musíme vyčistit.
Co po mně chcete?
Chceme to, co ty.
Přežít.
Kámo.
Jak je, kamaráde? Ty žiješ.
Jak ti je?
Martine?
Je mi úžasně.
Dobrý?
Nechceš si zase sednout?
Martine?
Martine.
No, ty vo…
Tohle musíš zkusit.
Takže toho nelituješ?
Ne.
- Proč bych měl? - Jen tak.
Kde jsou ostatní?
Sten je mrtvý.
Umřel, protože byl moc chamtivý.
Nemohli jsme mu věřit.
Tys ho zabil.
Ano.
A co my?
To je na vás.
Pokud chcete odejít, prosím.
My ostatní budeme pokračovat, jako by se nic nestalo.
Vaším úkolem je tvořit nové lidské bytosti.
Já jsem jejich příklad.
Všichni můžete být jako já.
Všichni můžete přežít. Začneme nemocnými,
- budete pracovat s Fie a… - Takže teď pracujeme pro tebe?
- Ano. - Vždyť jsi dítě.
Co ty víš o vědě?
- Tohle jsi nevytvořil ty. - Ne.
Záleží na tom?
Kdo si myslíš, že jsi?
Co ti dává právo tu stát a sekýrovat nás?
- Díky Rasmusovi jste tady. - A ty jsi kdo?
Proč bychom měli poslouchat dva puberťáky?
- Protože víme víc než vy. - Jsi laboratorní krysa!
Fie.
- Fie! - Nech ji jít.
Jen se uklidni.
Děkuju.
Za co?
Že jdeš s námi.
Co bych měla dělat jiného?
Nevím. Vzít to přímo do Apollonu.
Apollon musí počkat.
Já tě prostě nechápu.
Jeden den se chystáš všechny zabít
a druhý děláš všechno pro to, abys…
zachránila holku, kterou ani neznáš.
Máš pocit, že tu jediná máš morální zásady?
Že jen ty vidíš rozdíl mezi dobrým a špatným?
Já nejsem zvíře.
I když jsem zabila tvého otce.
Jo, já vím.
Ale nemám s tebou problém, Kiro.
Ne.
Nemáš ho už s nikým.
To zase nechápu já na tobě.
Jsem monstrum?
Jo.
Ale to je jejich problém.
Fie to taky viděla.
Jen chceš, aby tě měli rádi.
A proč nemají?
Určitě se to změní.
Musíš jim jen dát čas.
A pokud to nechápou, tak sem nepatří.
Nechci být sám.
Já jsem tady.
Po tvém boku.
Tak já jdu.
Musíme udělat pro jistotu ještě pár testů.
Cítím se úplně dobře.
Je mi
parádně.
- Zatím. - Zůstaňte tu.
- Takový nikdy nebyl. - Musel mít důvod.
Někdo s ním nesouhlasil.
Rasmus, kterého znám já, nezabijí lidi, co s ním nesouhlasí.
To řekni tomu mrtvému vědci.
Mluvil jsi s Martinem?
- Proč ne, Patricku? - Nešlo to.
Jsme tu pořád ti dobří?
Asi podle toho, koho se zeptáš.
Vážně chceme, aby byli všichni jako on?
- Já nevím. - Neměli bychom si být jistí?
Ať bude dál cokoli, změní se tím všechno.
Ano.
Pokud je to Simone…
Je. Kdo by to byl jiný?
Já nevím, ale jestli to je…
Co?
Dej mi to.
Martine.
Musí to být tam nahoře. Pozor na ten virus.
Jdeme.
Tak jo, padáme odtud.
Honem, jdeme.
Neseme jídlo!
Dost pro všechny!
Nechceme žádné problémy!
Chceme jen Lunu!
- Kurva! Běžte! - Utíkejte!
Padáme odtud!
Simone!
Hej, Jeane! Danieli.
- Jdeme. - Ale…
Do prdele!
Sakra!
Kurva, slepá ulička. Jsme v pasti.
- Ten virus. - Je všude.
- No tak! - Co budeme dělat?
Teď to prostě…
- Pojďte! - Tak jo.
- Pojďte! - Co teď? Simone?
- Tamhle je schodiště! - Simone!
- Je to ona. - To nemůžeš vědět.
- Ona žije. - Musím ji najít.
Ty odcházíš?
Je to moje sestra.
- Co tohle všechno? - Všechno co?
Apollon. Ti nemocní.
- Já. - Sarah, ty to asi nechápeš.
- Já ji musím najít. - Ne.
Tebe poslouchat nebude, Rasmusi.
Udělám to já.
Dobře.
- Můžeš ji sem přivést. - Ona bude náš konec.
Proč bychom ti měli věřit?
Jsem teď jeden z vás.
Jdete?
Co to bylo?
Tady jsou dveře.
- Simone. - Pojďte!
Nahoru.
Tak jo, prohledáme tohle patro.
Jeane, Kiro,
musíme ještě výš.
Je to past.
Pozor.
Jdeme ještě výš.
- Tudy neprojdeme? - Ne, je to zahrazené.
Musí to jít i jinudy.
Hej!
Nahoru se chodí takhle.
Ne.
Jeane.
Já nemůžu, Simone. Já tam nahoru nevylezu.
No tak.
Ne.
Hele,
já ji najdu.
Děkuju.
Simone!
Drž se!
No tak, to zvládneš!
Polez!
Martine.
- Jsi v pohodě? - Proč jsi mi neřekl, že žije?
Chtěl jsem.
Přišel jsem pozdě.
Co…
Co mám teď dělat?
Nevím.
Najdu ji.
Jo.
Najdu ji
a přivedu ji sem.
Jo.
Nepotřebuješ ji.
Cože?
Nepotřebuješ ji.
Vím, že tě opustila.
Celý můj život mě někdo opouštěl.
A nepřeješ si, aby tu ještě byli?
Ne.
Teď jsme tu jen my dva.
Navždycky.
My dva.
Co to je?
Co?
Asi říznutí.
Ne, to není říznutí.
Asi je to jen piha.
Že by ti vyrostla takhle najednou?
Jo, to se může stát.
Vadí ti to?
- Vůbec ne. - Tak fajn.
Jdu se osprchovat.
Něco jsem našel!
Žebřík!
Simone!
Danieli?
Vítejte.
Kde je Luna?
Luna je…
Byla unavená. Spí.
- Kde je Luna? - Páni.
Polož to.
Vybereme jich pět.
Koho hledáme?
Někoho, kdo za to stojí.
Kdo si zaslouží druhou šanci a váží si jí.
Kdo byli před tím deštěm? O čem snili a co chtěli dokázat?
Co třeba on?
Kdo to je?
Christian Hansen, 19 let. Čtvrté, konečné stadium.
Víš, kdo jsem?
Ano.
Bojíš se mě?
Ne.
Ale smrti se bojíš?
Ano.
Christiane, to je Olivia.
Olivia nedávno umírala na rakovinu.
Nevěděla, kolik jí zbývá času.
Teď má před sebou celý život. Plánujeme tím virem nakazit všechny.
Všichni budete zase zdraví. Včetně tebe.
Kde je Luna?
Chci ji vidět.
Ahoj.
- Jsi v pořádku? - Jo, jsem.
Jsou hodní. Ale ona potřebuje pomoc.
- Takže jsi ji střelila ty. - Nevěděla jsem, na koho mířím.
Ne. A podívej, co jsi způsobila.
Potřebuje pomoc. Potřebuje antibiotika.
To s tebou nehodlám rozebírat.
Neměla by být v téhle díře.
Tady.
V tom batohu je jídlo.
Bereme Lunu domů.
Díky. To je krásné gesto.
Jak vidíte, vaše jídlo sníme rádi.
O to nám ale nejde.
Už ne.
Chceme to, co máte vy.
Tekutinu, co zabíjí ten virus.
Dokud ji nedostaneme,
zůstane Luna naším hostem.
Pojď, maličká. Je čas jíst. Pojď.
To nic.
Tu tekutinu. Promyslete si to.
Co děláš?
- Mám vidiny. - A co vidíš?
- Martina. - Ty ho špehuješ?
Je to jako u tebe.
Ne tak silné,
ale je tam.
Myslela jsem, že to máš jen se mnou.
Ty žárlíš?
Jo.
Dej mi jen minutu.
- Ty mě posíláš pryč? - Vůbec ne.
Tak jo.
Pane Frajere.
- Co o té tekutině vědí? - Jen to, co viděli.
Napálili nás, aby to mohli vidět na vlastní oči.
Takže vědí, co to umí?
Jo.
Chtějí ji jen proto, aby tu mohli pěstovat.
Chtějí žít jako vy.
Většina z nich jsou děti kolem Lunina věku.
V téhle díře žijí už od toho deště.
Tolik lidí ta rostlina neuživí.
- Ale ostatním pomáhat chceš, viď? - O to tu nejde.
- Na sestru kašleš? - Jasně že ne.
- Tak jaký máš plán? - Na něco přijdeme…
Tak moment, uklidněte se.
Lunu určitě můžeme dostat zpátky i jinak.
Oni jen chtějí přežít. Nic nemají.
Nemůžeme pomáhat každému, koho potkáme, to nejde!
- Ale oni jsou zoufalí. - To my taky!
Ne vždycky můžeš dostat, co chceš.
Memo.
Kiro.
Můžu dál?
Jasně, pojď.
Neviděli jsme se tak sto let.
Deset.
- Deset a půl. - Jak víš, že jsem ve Švédsku?
Možná tě trochu špehuju.
Tumáš. Jsou ode mě a od mámy.
Díky.
Je to…?
To ho máš od té doby, co…?
Kiro, to je Natasha.
- Kira, jak… - Jo, no jasně. Ahoj.
Moc mě těší.
Tolik jsem o tobě slyšela.
Memo mi o tobě vyprávěl, jak jste byli
jako děti nejlepší kamarádi.
- Ano, to je pravda. - Jo.
Tak nedáš si…
Nedala by sis něco? Myslím, že máme kávu, možná i čaj.
- Ano, ráda. - Něco uvařím.
Dám ji do vázy.
Jo. To udělej.
Kiro.
Můžeme to aspoň zkusit, Kiro.
Na mně to nezáleží.
Já jim věřím.
Dobře.
Tak se dohodneme.
Dostanete jí dost, abyste s ní vyšli.
Každých 14 dní dostanete zkumavku.
Přinese ji Daniel.
Jednu zkumavku?
Aby udržela prostor bez viru, to stačí.
A kolik zkumavek máte vy?
Kolik potřebujeme.
Nebudete se už muset bát.
Proč nám to nabízíte?
- Protože vám věříme. - Proč?
Musíme.
Dohodli jsme se?
Dohodli.
To je dobře. Tak nám dejte Lunu.
Jasně. Napřed si ale dáme colu.
- Colu? - Colu.
Když jsme teď, jak doufám, kamarádi a spojenci,
chceme vás pozvat na to jediné dobré, co máme.
- Na colu. - Skutečnou colu?
Skutečnou Coca-colu.
Tak jo.
Kolik zbývá?
Už to bude. Dva jsou připravení a zbylí tři už skoro taky.
Dobře. Kde je Fie?
- Zvládneme to i bez ní. - Ne, musí u toho být.
Seženu ji.
Mně se to nelíbí.
Neboj se. Martin ji miluje. Bude opatrný.
Bude šílet, až zjistí, že má ten virus. Co udělá Martin potom?
- Musíme ji nějak varovat. - Jo.
Když zjistíme, jak se odtud dostat a kontaktovat ji…
- Co chcete? - Ona jde do laborky.
- Co se jí napřed zeptat? - My se neptáme.
- Takže ne, jo? - Stůj!
To je v pořádku, já půjdu.
- To nic. - Tak jo.
Co to má sakra být? To se neumíte chovat?
Je tu kousek odtud sklad plný coly.
Pro případ, že by svět vážně skončil.
Člověk má pocit, že se to už stalo.
Proto jsem rád s dětmi.
Vždycky věří, že bude zase dobře.
Je to uklidňující.
Žili jste takhle vždycky?
Já žil vždycky…
Jak to mám říct?
Tak trochu v ulicích, víš?
Neměl jsem rodinu.
Jen svůj gang.
Oni umřeli,
já přežil.
Pak jsem narazil na tuhle partu dětí.
Přišli o rodiče a potřebovali dospělého.
To jsem nemyslel, že kdy budu.
Takže se o ně staráš?
- Nemysli si, že jsem dobrý člověk. - Hele,
já už nevím, jak se pozná dobrý člověk.
Pomohla jsi nám.
To od tebe bylo dobré.
Promiň.
Klid. Neboj se. Nezabije tě to.
Jen uspí.
Co?
Imunitní systémy vyřazeny z činnosti. Je čas.
Co mám dělat?
Jen tu buď.
Dobře.
Rasmusi?
Hej.
Jsi v pořádku?
Ty krvácíš.
Hej.
Jsem v pohodě.
Kiro? Kiro.
Danieli? Hej.
Danieli!
Hej!
Haló!
Simone?
- Jeane, kde jsou ostatní? - To nevím.
Čekal jsem na vás a pak je viděl utíkat.
Ta rostlina.
- Kde jsou? Musíme je najít! - Jo.
Pojď, Jeane! Kiro!
- Něco se s ním děje. - Moc se strachuješ.
Tohle je vážné, Sarah.
Já vím.
Bojím se, že se moc nutí.
- Tak mu řekni, ať přestane. - To já nemůžu.
Tak kdo může?
On sám.
Nic se neděje. Vím, jaké potřebuju tempo.
To evidentně nevíš. Fie tvrdí, žes málem omdlel.
- Proč to říkáš? - Protože se o tebe bojím.
O mě se neboj.
Přežili?
Ano. Teď se zotavují.
Tak je všechno fajn.
Měl by tě vyšetřit nějaký doktor.
Jen pro jistotu. Nevíme o tom viru dost…
Nic se neděje.
Neboj se o mě.
Zachraňujeme životy.
Jo.
Je mi dobře.
Kam jdeš?
Do svého pokoje.
To je hezké.
Pokud není ještě něco, co…
Ne.
Dobře.
Jen myslím, že další bys měla být ty.
Pro svoje vlastní bezpečí.
- Ale co miminko, Rasmusi? - Bude stejné jako my.
To nemůžeme vědět. Nemůže to počkat, než…?
Ne, nemůže.
Musím vědět, zda ti věřit.
- Jasně že mi můžeš věřit. - Tak fajn.
Jistý si budu až potom.
Ne?
Jak je?
- Ublížili ti? - Ne.
Mně to říct můžeš.
Bojím se, že mi zabijí dítě.
Jak jako?
Bojím se Rasmuse.
Musíme odtud pryč.
Rychleji!
Kiro!
Tati! Mami!
Ukradnou tu květinu!
My ji najdeme.
Zůstaňte tady.
Kiro!
Jeane!
Je tu hrozné ticho.
Ne.
Simone,
je mrtvý.
Já jim jen chtěl
dát trochu…
trochu…
naděje.
Jo.
Ne.
Hej,
jsi v pohodě?
Hej,
jsi v pohodě?
Dobrý?
No tak.
Nic se neděje.
No tak.
Jen jsem ji chtěla přivést.
Ta rostlina umřela.
I všechny ty děti.
Chtěla jsem jen pomoct.
No, tak jsi nepomohla.
Naopak jsi všechno zničila.
Já nechci pryč.
Taky nechci, abys odjela.
Chci, abys zůstala se mnou.
Navždycky.
Co to je?
Jen dávná vzpomínka.
Moc toho o tobě nevím.
Není moc co vyprávět.
Nemůžeš pomoct všem.
Musíš si vybírat.
Ať si vybereš jakkoli, někdo za to zaplatí.
Ne, to nemůžu. Já…
Nemůžeš si jen tak vybírat.
Jsi jako dítě, Simone. Vždycky věříš, že bude zase dobře.
Už nejsme děti, jsme dospělí.
Tumáš.
Zachránila jsi ji.
Měla jsem tě nechat být.
To bych tě nepoznal.
Co uděláš teď?
Mám tohle.
- Pro bratra? - Jo.
Musím ten virus zastavit, ale nevím, jestli to bude stačit.
Bude.
Možná.
- Třeba se ještě potkáme? - To je dost nepravděpodobné, co?
Doufat můžeme.
Jo.
Simone.
Překlad titulků: Anna Petráková