Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
O, išmintingoji ir geroji siela.
Ar pameni,
kiek mums teko patirti?
Ar matai sapnuose,
kaip leidomės į kelionę?
Kaip tu mus išvedei
ir kaip viskas prasidėjo.
PASAKOJA ČIVETELIS EDŽIOFORAS
DRAMBLIŲ KARALIENĖ
Istorija prasideda prie vandens telkinio, atsiradusio po smarkios liūties.
Čia gyvena vienintelė pasaulyje didžiųjų dramblių kaimenė.
Didingųjų dramblių, kadaise paplitusių po Afriką, palikuonys.
Atėnė yra jų visų karalienė.
Ši 50 metų matriarchė yra didžiulės šeimos galva.
Kaip ir mes, ji taip pat turi kaimynų.
Tai yra ir jų istorija.
Jos šeimoje - vien giminaitės patelės ir jų jaunikliai.
Jos tokios artimos, kad jauniklius galima vadinti broliais ir sesėmis.
Atėnės šeima kliaujasi jos patirtimi ir išmintimi,
nes ji priima sprendimus, lemiančius jų išlikimą.
Jauniausiai jos dukrai Princesei - vieneri metai.
Ji tokia pat rami, kaip ir mama.
O čia Veivėjus -
kaimenės išdykėlis.
Jis labai nori draugauti su Princese.
Bet jis tai daro taip įkyriai, kad dažnai patenka į bėdą.
Veivėjus yra patinėlis ir bus šeimoje iki paauglystės,
o tada paliks namus ir apsigyvens su patinais.
Mimi yra jauniausia šeimos atstovė.
Ji gimė per audrą.
Tai jos gyvenimo, per kurį teks daug išmokti, pradžia.
Dvejus metus ji maitinsis tik mamos pienu.
Jos mama Mala atsiveda jauniklį tik kartą per penkerius metus,
taigi kiekvienas jų yra aukso vertės.
Mala yra Mimi maitintoja,
bet Mimi rūpinsis visa kaimenė,
nes tik bendromis jėgomis galima užauginti jauniklį.
Štai čia - Atėnės karalystė.
Kol kas čia yra visko, ko šeimai reikia.
Ji kasdien atveda savo šeimą prie vandens telkinio,
tuo gerokai suerzindama savo kaimynus.
Bet jiems reikia dramblių,
nes jie išrausė vandens telkinį ir vis dar jį gilina.
Tačiau varlėms kvarkuolėms atrodo, kad ši statyba niekada nesibaigs.
Dauguma šių kaimynų gyvena drambliams po kojomis.
Vienaip ar kitaip jie visi priklausomi nuo savo didžiųjų draugų.
Vandens telkinys - visų jų namai.
Bet pakilus saulei
jis ima džiūti.
Reikia skubėti pasirūpinti šeimos prieaugliu.
Varlė kvarkuolė laiko veltui neleidžia,
tad netrukus atsiras buožgalvių.
Telkinyje gyvenantys dančiakarpiai nė nenutuokia,
kaip ir kada Atėnės šeima ateis jiems į pagalbą.
Dabar jie užsiėmę savais reikalais.
Kaskart, kai patinėlis suartėja su patele, ji padeda kiaušinėlį
ir užkasa jį.
Atėnė žino, kad nakties metu ji turi būti ypatingai budri.
Patelės snaudžia stovėdamos, kad apsaugotų Veivėjų ir Mimi.
O kai kuriems jų kaimynams
linksmybės tik prasideda.
Varlei, kuri deda kiaušinėlius į putas, vieno partnerio negana.
Todėl į putų vakarėlį ji susikviečia krūvą patinų.
Tai pirmasis poravimasis šį sezoną prie Atėnės vandens telkinio.
Varlė išleidžia kiaušinėlius į patinų suplaktas putas,
kur jie saugiai vystosi.
Egiptinė žąsis prieaugliu pasirūpino anksčiau.
Kiaušinius ji padėjo prieš kelias savaites.
Jos žąsiukai išmoks skraidyti tik po dviejų mėnesių.
Iki tol jų namais bus vandens telkinys.
Kadangi Mimi dar visai mažutė, Atėnė neina toli nuo vandens.
Ji visuomet apdairiai elgiasi, kol mažylis priauga svorio ir sustiprėja.
Veivėjus pirmąkart mato už save mažesnį drambliuką
ir labai nori su juo susidraugauti.
Vieni tik pradeda sukti savo lizdus,
tuo tarpu kiti jau baigia.
Varlėms buvo sunki naktis,
gerokai jas išvarginusi.
Vienam pramogautojui pasisekė - jis susirado taksi.
Tačiau kartais varlėms tenka pakeliauti
ir ne savo noru.
Varlei smagu šildytis saulutėje.
Bet ji gali nudeginti mažylės odą,
tad Veivėjus moko Mimi, kur geriausia susirasti pavėsį.
Kol viskas gerai,
Atėnė gali atsipūsti ir leisti pailsėti mažyliams.
Tačiau Veivėjus nenustygsta vietoje.
Jis taip džiaugiasi mažąja Mimi,
kad norėdamas pažaisti, neduoda jai ramybės.
Tačiau Mimi reikia poilsio.
Ji turi sustiprėti, kad kelyje neatsiliktų nuo šeimos.
Mama žąsis nori, kad jos žąsiukai saugiai pasiektų vandenį.
Tai ir jų gyvenimo pradžia.
Po varginančios nakties jie niekur neskuba.
Be to, tai, ką mama siūlo, reikalauja didžiulės drąsos.
Žąsiukai pasimetę -
jie norėtų ir likti lizde, ir būti kartu su tėvais.
Pirmasis skrydis akivaizdžiai įrodo,
kad saugiausia vieta - prie mamos ir tėčio.
Ne visi vaikai vienodai vikrūs.
Pavadinsime jį Stivenu.
Tėvai galvoja, kad visi mažyliai žygiuoja su jais,
ir nė nenutuokia, kad Stivenas liko lizde.
Bet nevikriesiems irgi kartais pasiseka.
Žinios apie karalystę
per amžius perduodamos mamų savo dukroms.
Atėnės iltys didesnės nei kitų matriarchių.
Įranta atsirado nuo ilgamečio žolės ir vijoklių skabymo.
Vijokliai, kuriuos ji mėgsta labiausiai, žydi tik kelias dienas metuose.
Ji puikiai žino, kur jie auga.
Tikėdamiesi skaniai užkrimsti,
drambliai nežiūri sau po kojomis,
taigi kaimynams verčiau trauktis iš kelio.
Chameleonas mano, kad susiliejęs su aplinka yra saugus.
Tačiau bandymas nejudėti ir susilieti su aplinka
ne visuomet pasiteisina.
Dabar jis tikrai
puolė į paniką.
Kai aplink viskas žaliuoja,
Atėnės šeima gyvena įprastu ritmu.
Pirma ji leidžia iki soties pavalgyti,
o tada veda atsigerti.
Po audros praėjo tik keturios dienos,
o varlių lizdai jau iškepę saulėje.
Ten verda gyvenimas.
Kelias savaites varlių buožgalviai gyvens vandenyje.
Išsiritę buožgalviai Atėnės šeimos nedomina,
bet jiems reikia saugotis
po jais gyvenančių dančiakarpių ir vandeninių vėžlių.
Gumulą pasiekia tik didelis vėžlys.
Atlygis - morengas su minkštu buožgalvių įdaru.
Mimi pirmą kartą vandenyje.
Ji pradeda nuo seklaus krašto
ir ima drąsiai pliuškentis.
Atėnės šeimai čia tikras rojus.
Bet jei nebus lietaus, vandens telkiniai greitai išdžius.
Atėnė žino, kad taip nutikus, šeimai teks palikti šią karalystę.
Todėl reikia naudotis šia gausa.
Princesė mokosi iš savo mamos, ką valgyti.
Tačiau mažyliai dar minta mamos pienu,
tad Veivėjus gali pasimokyti, kaip dirbti kojomis ir straubliu.
Bet kol jis taip įvaldys straublį, praeis nemažai laiko.
Atėnė žino, kad artinasi sausra.
Vienintelis būdas jam pasiruošti - užsiauginti svorio.
Reiškia, reikia prisikimšti.
Bet tai, kas patenka vidun, turi išeiti laukan.
Mėšlavabaliams tai - tikrų tikriausia dievų dovana.
Žinia pasklinda toli ir plačiai.
Kadangi norinčiųjų daug,
nėra kada tingiai pietauti.
Reikia kuo skubiau susukti mėšlo rutuliuką ir dingti,
kol neužpuolė banditai.
Nugalėtojui belieka susirasti minkštą vietelę ir paslėpti rutuliuką,
kad galėtų ramiai užkrimsti.
Be to, kad Atėnės šeima
maitina mėšlavabalius, ji dar teikia nemokamas sodininkystės paslaugas.
Sėklos, kurias praryja drambliai, yra nesuvirškinamos
ir patenka visur, kur jie vaikšto.
Vėžlys kažko laukia.
O belaukiant galima ir užkrimsti, kol dar yra ko.
Lietaus vis nėra, kasdien darosi karščiau, kantrybė po truputį senka.
Drambliams įlipus į vandenį,
žąsims tenka saugoti savo jauniklius.
Tačiau ištroškusiai kaimenei sušokus į nusekusį vandenį,
tai sunku padaryti.
Bet žąsys žino, kaip apsiginti.
Todėl ji nusprendžia neapsijuokti ir ima vaikytis balandį.
Stivenas, kaip visada, vėluoja.
Jis atsilieka.
Ir šįkart pasimeta.
Vėžliui pasisekė.
Patelė atėjo atsigerti.
Jis ketina ją suvilioti.
Bet norėdamas padaryti jai įspūdį, jis turi pademonstruoti savo ištvermę.
Ir jis išsiruošia į kelionę.
Ilgą kelionę.
Stivenas dar niekada nebuvo matęs tokių būtybių.
Bet jis turi elgtis drąsiai,
jei nori susirasti savo šeimą.
Nors Stivenas ir nevikrus,
bet sėkmės jam tikrai netrūksta.
Vieni Atėnės kaimynai apsireiškia tik tada, kai išdžiūvus žolynams
pasimato maistas.
Bitininkai prisijungia prie Atėnės šeimos tik kelioms dienoms,
kai žiogai karalystėje yra patys sultingiausi.
Eidami drambliai juos nukrato.
Bitininkų draugystė tęsiasi tol, kol yra žiogų.
Kai tik žiogų nebelieka, paukščiai patraukia kitur.
Stivenas taip pat negali ramiai praeiti pro žiogus.
Gal jis ir nelabai vikrus, bet ambicijų jam netrūksta.
O ten, apačioje, mėšlavabalis tęsia savo kelionę.
Atrodytų, kad jis stumia savo rutuliuką priekiu,
tačiau jis eina žemyn galva ir stumia kamuoliuką atbulomis.
Jis nemato, kur eina, bet tai jo nė kiek netrikdo.
Jo pasiryžimas didesnis už jį patį.
Jis nė už ką nepaliks savo rutuliuko,
kad ir kas jam betrukdytų.
Atėnės šeima rutuliuko nesumindė,
bet nuspyrė jį toliau,
taigi mėšlavabalis ilgai netrukęs vėl jį pasičiupo.
Kai kuriuos kaimynus Atėnės šeima sutinka itin retai.
Artinantis drambliams, vandeniniai vėžliai dingsta iš akių.
Jau kelias savaites nelyja,
todėl nusekus vandeniui nebėra kur slėptis.
Net dančiakarpis atsidūrė sausumoje.
Vandens telkinys - visas jo pasaulis.
Bet kai neliks vandens, neliks ir jo.
Drambliams vandenyje įsismaginus,
kyla didžiulis pavojus.
Visi, kas gali, puola į krantą.
O šitas tiesiog patraukia dėmesį.
Drambliai kliaujasi lytėjimu.
Visas naujoves jie tyrinėja savo jautriais straubliais ir kojomis.
Jokių blogų ketinimų, tik smalsumas.
Šiaip drambliai nėra agresyvūs.
Nesipyksta ir patinai,
prisijungę prie Atėnės šeimos ieškodami druskos.
Jie pasisveikina,
pripažįsta vienas kito statusą
ir viskuo dalijasi.
Ieškoti druskos reikia mokėti.
Būtina derinti kojos ir straublio judesius, kontroliuoti kvėpavimą.
Veivėjui tai tikras iššūkis.
Jei jis stipriai kvėpuoja, į nosį patenka kutenančios dulkės.
Jis vos sulaiko čiaudulį.
Visa tai išblaško jo dėmesį, ir jis nebemato savo draugės.
Mimi, regis, nuolat alkana,
bet ilgai nežindžia.
Tai vienintelis kartas, kai įsitraukia sesuo Milė,
stengdamasi neprileisti Veivėjaus.
Mala neturi daug pieno,
o Mimi svarbus kiekvienas gurkšnis.
Vakarui atėjus, visi būna pavargę.
Mama žąsis nė nenutuokia, kad nėra Stiveno.
Karalystėje jau išdžiūvo beveik visi vandens telkiniai,
ir Atėnė ima nerimauti.
Ji žino, kad šeimai teks iškeliauti,
bet bijo, kad Mimi pernelyg silpna šiai kelionei.
Ji suklumpa ties tokiomis kliūtimis,
kurias kiti mažyliai lengvai įveikia.
Jos draugams sunku suprasti, ar ji pateko į bėdą,
ar tiesiog pavargo.
Bet kai Atėnė paragina eiti tolyn,
visi turi jai paklusti.
Kiekvienas drambliukas
bijo likti vienas.
Artėjančius pokyčius nujaučia ne tik Atėnė.
Varlės kvarkuolės jaunikliai, užsiauginę per naktį kojas,
yra pasiryžę nerti iš vandens ir pradėti gyvenimą sausumoje.
Laimei, jų kauleliai dar labai minkšti.
Tačiau po sunkių dramblių kojomis verčiau nesipainioti.
Atėnė nesileidžia į kelionę ieškoti prieglobsčio nuo sausros,
nes Mimi dar tam nepasirengusi.
Jai reikia mamos padrąsinimo.
Sausra nenumaldomai artėja, ir kitos išeities nėra.
Tačiau kartais gamta susimyli
ir grąžina tai, ką buvo atėmusi.
Laimei, praleidęs naktį vienumoje
Stivenas įvertino, ką reiškia šeima.
Į krantą skuba paskutinės varlytės.
Tačiau tos, kurios išlipo pirmiau, yra didesnės.
Ir jos laukia.
Kad varlė kvarkuolė įsitvirtintų gyvenime,
jai reikia didelės burnos ir mažų giminaičių.
Tuo tarpu ilgos dienos be lietaus padarė nemažai žalos.
Atėnės būgštavimus patvirtina
pasirodę didžiuliai paukščių pulkai.
Artėjanti sausra priverčia migruoti raudonsnapius audėjus.
Šie paukščiai įsiveržia tarsi viesulas.
Per dieną jie išgeria tiek vandens, kiek Atėnės šeima per savaitę.
Paukščiams išskridus, vandens nelieka nė lašo.
Atėnės šeima nuo saulės gelbstisi purvu.
Tai gyvybiškai svarbu dančiakarpiams,
nes purve paslėpti jų kiaušinėliai.
Juose išsivystė mažos žuvelės, kurios neišsineršė.
Jos išgyvena be vandens kelias savaites.
Iškeliaudama Atėnės šeima
kartu išsineša ir mažus keleivius.
Tokiu būdu dančiakarpių jaunikliai ir keliauja iš telkinio į telkinį,
prilipę prie dramblių.
Atėnė žino, kad seniai reikėjo išvykti,
tačiau artimiausias vandens telkinys yra už 160 km.
Ji vis dar delsia tikėdamasi, kad sustiprės Mimi.
Dabar Mala taip rūpinasi Mimi, kad net neprisileidžia Veivėjaus.
Mimi vyresnė sesuo Milė gali ją paguosti,
bet ji neturi pieno, kurio Mimi taip reikia.
Tik laikas parodys, ar Atėnės sprendimas palūkėti buvo teisingas.
Atėjo laikas apsispręsti.
Karalystėje nebeliko vandens,
balos džiūsta viena po kitos.
Metas ieškoti prieglobsčio.
Mala ir Milė suvienijo savo jėgas.
Kad ir kaip sunku būtų Atėnei,
ji privalo rūpintis visa šeima, ne vien Mimi.
Kol Mala ir Mimi malšina troškulį,
Atėnė vedasi kitus pavalgyti,
nes jai tenka rūpintis visų poreikiais.
Didžiulis Mimi noras gerti reiškia, kad Mala nebeturi pieno.
Bet Mala to nežino.
Ji žino, kad mažylė gali įklimpti purve,
todėl daro viską, kad taip nenutiktų.
Mimi dar nėra nujunkyta.
Jei ji nebegaus pieno,
reiškia, ji negaus maisto.
Kartais ir mamai prireikia dukters pagalbos.
Tam ir yra šeima.
Kita diena išaušo dar karštesnė,
tad Atėnei reikia priimti sprendimą.
Ji nenori palikti Mimi,
bet ir negali rizikuoti savo šeima.
Atėnė žino, kad tai paskutinis vandens telkinys.
Ir šiandien jis išdžius.
Vandeninis vėžlys irgi tą jaučia ir stengiasi kuo giliau įsirausti į purvą.
Baimė, kad ant jo užlips dramblys, yra mažesnė už sausros baimę.
Mala neketina pasiduoti.
Vis dėlto Mimi širdelė nustoja plakusi.
Mamai tai didžiulė tragedija.
Kartais, kad ir kaip liūdna, mirtis atneša palengvėjimą.
Veivėjus itin skaudžiai išgyvena draugės netektį.
Atėnė žino, kad ilgiau delsti negalima.
Kelionė truks tris dienas.
Ji taip ilgai delsė,
kad pakeliui išdžiūvo visi vandens telkiniai.
Nėra kada sustoti ir paguosti Veivėjaus.
Ten, kur anksčiau buvo vandens telkinys,
liko minkšta žemė, itin džiuginanti mėšlavabalius.
Iš dančiakarpių nieko neliko.
Varlės kvarkuolės rausiasi giliai į žemę, kad išgyventų sausrą.
Stivenas išsirito prieš du mėnesius.
Dabar žąsiukai jau suaugę.
Jie irgi skrenda ieškoti prieglobsčio.
Tuo pačiu keliu, kaip ir drambliai.
Atėnė kasdien trumpam stabteli, kad visi pavalgytų.
Niekas negena šalin Veivėjaus.
Net Princesė tapo pakantesnė.
Milė neturi pieno,
bet Veivėjaus žindimas juos abu nuramina.
Kelią iš karalystės Atėnė žino mintinai.
Jį jai parodė mama, ir ji niekada jo nepamiršo.
Reikia pereiti nederlingas žemes.
Drambliai ne vieni tame kelyje.
Visi keliauja ieškoti prieglobsčio.
Šis prieglobstis - tai neišsenkantis vandens telkinys.
Net didžiausios sausros metu vandens čia pakanka visiems.
Kartu su drambliais čia glausis ir Stiveno šeima,
kol prapliups lietūs, ir visi galės grįžti namo.
Atėnė čia ateina tik per didžiausias sausras.
Būtent čia susitinka du didingi valdovai.
Čia Satao - jų visų karalius.
Įspūdingo dydžio dramblys.
Gerasis milžinas,
kuriam visi paklūsta.
Jis visus metus gyveno atsiskyrėliškai
ir čia tikisi susirasti subrendusią patelę.
Nusu yra jauna patelė iš Atėnės šeimos.
Bet ji laukiasi.
Pirmą kartą po Mimi mirties Veivėjus džiaugiasi gyvenimu.
Tai gera proga susipažinti su kitų šeimų mažyliais.
O kai jis pavargsta nuo žaidimų, jam visuomet padeda šeima.
Nusistovėjus sausrai, ima stigti maisto.
Kiekvieną vakarą Atėnės šeima eina vis toliau ieškoti maisto.
Po kiekvienos kelionės visi šeimos nariai grįžta prie vandens.
Tai jų gyvybės kelias.
Tačiau ilgainiui šis prieglobstis
gali virsti akmeniu po kaklu.
Drambliams trūksta energijos, nes nebėra maisto.
Prieglobstis pamažu virsta kalėjimu.
Lietaus kaip nėr, taip nėr,
sausra tampa nepakeliama.
Krenta pirmosios sausros aukos.
Atėnė bijo leistis į kelią,
nes kito vandens šaltinio greitai nepasieks.
Per tokią sausrą mirštama ne iš troškulio, bet iš bado.
Tai tik laiko klausimas.
Atėnė nepamena, kad per 50 metų būtų mačiusi tokią sausrą.
Dabar jai teks priimti lemiamą sprendimą.
Nuo jo priklausys, ar išgyvens jos šeima.
Jei jie liks čia, mirs iš bado.
Jei leisis į kelionę netinkamu laiku,
mirs iš troškulio.
Kas bebūtų, ji viena privalo prisiimti atsakomybę.
Šeima ja pasitiki,
ir kai ji nusprendžia grįžti į karalystę, niekas nedvejoja.
Nes ji yra jų matriarchė.
Šeima visad seks jai iš paskos.
Bet ir karalystėje ne ką geriau.
Įsiraususieji po žeme - tarsi būtų palaidoti gyvi.
Ar patyrę klinikinę mirtį.
Tam, kad jie atgytų,
tereikia lietaus.
Nederlingose žemėse
šeima visaip stengiasi apsaugoti Veivėjų nuo saulės.
Bet jo žingsneliai mažesni už suaugusiųjų.
Ir jis greičiau pavargsta.
Galiausiai Atėnė sustoja,
bet ne ieškodama maisto, o norėdama pagerbti savo gentainį.
Akimirkai visi pamiršta sausrą
ir panyra į prisiminimus,
taip pagerbdami saviškį.
Ten, kur keliauja šeima, tebevyrauja sausra.
Kai iki karalystės belieka diena kelio,
Atėnei tenka sustoti.
Išnešiojusi savo jauniklį beveik dvejus metus,
Nusu pagaliau jį atsivedė.
Ji susilaukė dukters.
Mažylė dar nieko nenutuokia apie gyvenimą.
Jai svarbiausia - pavalgyti.
Veivėjus, kaip visada, nori susidraugauti su mažyle.
Atrodytų, kad mažylė gimė netinkamiausiu metu.
Tačiau Atėnė taip negalvoja.
Nuo senų laikų manoma, kad drambliai gali iškviesti lietų.
Tiesą sakant, ji pajuto besiartinantį lietų
dar tada, kai jis buvo už 160 km.
Yra tik vienintelis kelias pusiausvyrai karalystėje atkurti.
Drambliai metus nematė tekančio vandens,
tad šis vaizdas juos sukrečia.
Afrikoje tikima, kad gimusieji tarp dviejų liūčių sezonų atsineša laimę.
Lietus visuomet atneša džiaugsmą.
Dramblių keliais tekantis vanduo pripildo vandens telkinius.
Įsiraususius po žeme gyvius lietus ragina keltis.
Kaip šypsena, kuri palieka pėdsakus veiduose,
kiekviena kelionė palieka savo pėdsakus žemėje.
Jaunieji žąsiukai vis dar būna kartu.
Tačiau netrukus jie pradės ieškoti draugų.
Stivenas, kaip visada, paskutinis.
Lėtas ir ir atkaklus vėžlio meilikavimasis
nenuėjo veltui.
Vandens telkinys jiems visiems sugrąžino gyvenimą.
Veivėjui namuose geriausia.
O kai šalia nauja draugė - dar smagiau.
Didžiulės sausros atneša smarkias liūtis.
Suvešėjusi žaluma pritraukia kitas šeimas -
to nėra buvę jau kelis dešimtmečius.
Per kelias dienas čia susirinko tūkstantinė kaimenė.
Tai didžiausia dramblių kaimenė planetoje.
Kelionė suartino Veivėjų ir Princesę.
Jos metu jie įgijo patirties ir žinių,
padėsiančių jiems išgyventi.
Užklups dar ne viena sausra,
bet Atėnės šeima niekuomet neužmirš savo matriarchės,
kuri juos išvedė ir parvedė namo.
Tokio dydžio dramblių mūsų Žemėje teliko vienetai.
Šiandien šis žemyno kampelis vis dar priklauso jiems.
Tai primena tuos laikus,
kai jiems priklausė visa Afrika.
SATAO IR ATĖNEI ATMINTI
SATAO
NUŽUDYTAS BRAKONIERIŲ, KURIANT ŠĮ FILMĄ
JIS BUVO DIDŽIAUSIAS DRAMBLYS PASAULYJE
ATĖNĖ
PASKUTINĮ KARTĄ PASTEBĖTA VEDANTI SAVO ŠEIMĄ IŠ KARALYSTĖS
PASIDOMĖKITE DRAMBLIŲ GYVENIMU IR SUŽINOKITE, KAIP JIEMS PADĖTI
MŪSŲ DRAUGO IR KURATORIAUS ALANO RUTO ATMINIMUI ĮAMŽINTI
Išvertė Laima Banionienė