‫- בפרקים הקודמים -‬
‫אדוני, מי לעזאזל… -דמיאן דארקבלוד, בלש שד.‬
‫הייתי אומר שנתראה בגיהינום,‬
‫אבל מחכה לך מקום גרוע אף יותר.‬
‫מצאתי דרך להחזיר אותך. יש שוכן אדמה שלו יש כוח אדיר.‬
‫השתחוו לקא של חור!‬
‫שתיכן נקבות?‬
‫כדי לעצור את הדיונונונים, הייתי חייב לעצור את ראס.‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫להביא את הבן שלי.‬
‫אמכור את הבית שלי. את תמכרי את שלך.‬
‫תחשבי על זה.‬
‫הכוחות שלי, הם כבר לא סתם תקולים.‬
‫אל תתעסק עם המשפחה שלי!‬
‫תפסיק, בבקשה.‬
‫הכול בסדר?‬
‫- חייט -‬
‫תיכנס חופשי, למה לא?‬
‫מה קורה, ילד?‬
‫ארט. אני… עשיתי משהו נורא.‬
‫טוב.‬
‫אני פשוט…‬
‫לא הייתה לי ברירה.‬
‫או לפחות לא נראה לי שהייתה. אבל לא בטוח שזה משנה.‬
‫אני…‬
‫הרגתי מישהו.‬
‫הוא נשלט בידי משהו וזה עמד להתפשט, אבל…‬
‫הוא היה חף מפשע.‬
‫זו לא הייתה אשמתו.‬
‫אוי, לא, מארק.‬
‫זה לא החלק הגרוע.‬
‫כמעט עשיתי את זה שוב.‬
‫אפילו לא חשבתי על זה. הידיים שלי פשוט סגרו על הגרון של בחור אחד‬
‫ורציתי כל כך להרוג אותו כי הוא סיכן את אחי.‬
‫אבל לא הרגת.‬
‫כן, רק משום שאוליבר עצר אותי.‬
‫הוא הסתכל עליי כאילו לא הכיר אותי. הוא היה…‬
‫הוא היה מבוהל.‬
‫אני כמוהו, ארט. זה קרה סוף סוף.‬
‫תצטרך להשאיר אחריך שובל מוות והרס גדול הרבה יותר מזה‬
‫כדי שתהיה כמו אביך, מארק.‬
‫כדאי שאחזיר לך אותה.‬
‫אני כבר לא ראוי ללבוש אותה.‬
‫אתה יודע מי מעולם לא הגיע לפה בחשש שהוא טועה?‬
‫בדיוק.‬
‫העובדה שזה מכרסם בך מוכיחה שאתה לא כמוהו,‬
‫ואתה לעולם לא תהיה.‬
‫אני חציתי גבול, ארט.‬
‫לו הייתי נשלט בידי משהו, והייתי עומד לפגוע באנשים,‬
‫והדרך היחידה לעצור אותי הייתה, אתה יודע…‬
‫הייתי מודה לך בכל הדרך לשערי גן העדן.‬
‫עדיין יש גבול.‬
‫אתה חושב שהשתנית לרעה,‬
‫אבל נראה לי שאתה עדיין אותו הילד שבא לפה לפני כמה שנים‬
‫ורצה להפוך את העולם למקום טוב יותר.‬
‫העניין הוא שהעולם לא שש לשתף פעולה כפי שחשבת.‬
‫אתה מרגיש שאתה כבר לא יכול ללבוש את החליפה הזו?‬
‫אל תלבש.‬
‫אני לא יכול לחזור בזמן ולבטל את מה שעשית.‬
‫אבל כשתהיה מוכן להיזכר מי אתה,‬
‫ילד שמנסה כמיטב יכולתו,‬
‫אז לכל הפחות, אוכל לעזור לך להיראות בהתאם.‬
‫כן, חשבתי שנצטרך את הצבעים האלה שוב,‬
‫אז תיקנתי אותה לפני כמה זמן.‬
‫תודה, ארט.‬
‫אני מתכוון לזה.‬
‫אבל זה לא ישנה את…‬
‫מצטער.‬
‫היי, איב.‬
‫לא, זה בסדר. אני יכול לקבל עבודה.‬
‫איפה?‬
‫בני הרשע לא יצאו לחופשי.‬
‫שלטון ממלכת השאול מסתיים עכשיו.‬
‫להבות המקום הזה בוערות בכוח שאין שני לו.‬
‫ובמשך עידנים, בשרכם נחלש‬
‫במערבולת הזעם הזו.‬
‫אבל זה רק חלקיק מן הסערה המשתוללת בתוכי.‬
‫בני מינכם חושלו בלהבה.‬
‫בני מיני הם הלהבה.‬
‫בואו, תיאבקו בי שוב.‬
‫תקרעו את גופכם‬
‫כנגד רצונה העיקש של וולקניקה.‬
‫אלה שאינם יכולים להישרף, יבערו שוב.‬
‫טפריי הלוהטים‬
‫יתענגו על ההקלה החולפת שדמכם יביא עמו.‬
‫היית צריכה לחכות. לנסות ללחוש שוב את הכישוף.‬
‫תמתין עד שהכלבה תקרע את העולם לשניים.‬
‫מעולם לא חשבתי עליך כפחדן, אחי.‬
‫או שזו פחדנות או חוכמה.‬
‫לרוב מגלים מאוחר מדי.‬
‫בוא נגלה ביחד.‬
‫למה אתם לא נסוגים כשאר בני מינכם?‬
‫למה אתם מקשים כל כך על עצמכם?‬
‫המגמנייטים שלי הם בלתי מוגבלים.‬
‫עליי רק ללחוש את רצוני כדי לזמן עוד.‬
‫כס המלכות השטני הוא שלי,‬
‫ואתגר שלטוני הוא להביא לאובדנכם!‬
‫אל תתערבי בדברים שאת לא מבינה בהם.‬
‫בקרב בין אש לאש, המנצח הוא זה שבוער בעוצמה החזקה ביותר.‬
‫תראי איך אני בוערת.‬
‫תתפסו אותה עכשיו.‬
‫תילחמו!‬
‫אלה כל הכוחות שלכם?‬
‫שלי חזקים יותר מהתהומות העמוקות ביותר של הממלכה הזו.‬
‫קדימה.‬
‫דמיאן, תמיד מצליח לחלץ תבוסה ממלתעות הניצחון.‬
‫אני לא מובס.‬
‫דווקא נראה לי שכן.‬
‫דמיאן!‬
‫אכפת לך מאחיך? חבל.‬
‫חבל שאני יכולה לסיים את חייך רק פעם אחת.‬
‫נפצעת קשה?‬
‫אבא נפצע קשה יותר בזמנו.‬
‫נראה שהצבא שלה לא כל כך בלתי מוגבל.‬
‫בקרוב הם יציפו את המערה הזו וישרפו אתכם עד אפר.‬
‫כולך דיבורים. פתטית.‬
‫אתה תראה איך אני…‬
‫נראה לך שתוכל ל…‬
‫קל…‬
‫דבר לא יוכל…‬
‫רק דיבורים, אה? בקושי אמרתי מילה.‬
‫דומינה…‬
‫לא!‬
‫לא.‬
‫ואז נותר אחד.‬
‫חשבתי שהיה לנו סיכוי.‬
‫היית טיפש.‬
‫תגיד לו בדיוק עד כמה אתה חסר אונים.‬
‫אין בי שום רצון לכסח את החיה הרעה בפעם השלישית.‬
‫בעצם, תגיד לשטן‬
‫שעכשיו אני החיה הרעה.‬
‫הוא…‬
‫טוב, הוא אפס.‬
‫דומינה, מצטער כל כך.‬
‫אני פה, דארקבלוד.‬
‫לא צריך לזמן אותי.‬
‫שמעתי את הכאוס ואת קולות הקרב עמוק במקדשי.‬
‫ידעתי על התבוסה שלך מזמן.‬
‫מצטער, אדוני. הכוחות לא היו חזקים מספיק.‬
‫יש לי הרבה חרטות.‬
‫הסבלנות שלי פוקעת, דארקבלוד.‬
‫מצבנו הולך ומחמיר והתוכניות שלך הובילו רק לכישלון.‬
‫כבר השביעו את רעבוני, דארקבלוד.‬
‫השאריות האלה הן למטה מכבודי.‬
‫מבין המצב החמור.‬
‫בכל זאת, לא צריך לשנוא כל כך.‬
‫סליחה. כן, אני אחזיר אותם.‬
‫ייתכן שזה ייקח זמן מאחר שכוחותיי נחלשו,‬
‫אבל אעשה זאת.‬
‫תודה לך, חיה רעה.‬
‫אני מעריך מאוד את נאמנות שבט דארקבלוד.‬
‫היא בלתי מבוססת במצבי הנוכחי.‬
‫אתה מכבד אותי בנחישותך,‬
‫על אף שכבר שילמת על הבגידה שלך עשרת מונים.‬
‫הזעם של אחותך הוא דבר נהדר.‬
‫אל דאגה, דומינה.‬
‫בקרוב תקבלי הזדמנות נוספת להחזיר אותי אל כס המלכות שלי.‬
‫לא.‬
‫מה אמרת?‬
‫אין טעם לנסות שוב אותו הדבר.‬
‫ייתכן שוולקניקה לא תשאיר מספיק ממנה כדי להחזיר אותה בפעם הבאה.‬
‫במקום זאת תנסה לקיים שוב את הפולחן.‬
‫הוא מעולם לא עבד.‬
‫וגם לא להתמודד איתה בכוחות עצמנו.‬
‫הפולחן שלך לקוי.‬
‫לא, לא לקוי.‬
‫עדיין יש לי דם מזירת הפשע של המגינים.‬
‫חששתי מקודם,‬
‫אם נרחיב את הפרמטרים של הכישוף,‬
‫מה עלול לקרות.‬
‫אבל עכשיו אני נואש.‬
‫מה… מה זה היה?‬
‫זה לא אומני-מן.‬
‫הבן נושא את דמו.‬
‫דמיאן דארקבלוד?‬
‫רגע. מה? איפה אנחנו?‬
‫בממלכת השאול. המקום שבני מינך מכנים "גיהינום".‬
‫אני בגיהינום? לא.‬
‫אין מצב.‬
‫זימנתי אותך. צריך את עזרתך. עניין חשוב ביותר.‬
‫כן, אני הייתי באמצע משהו.‬
‫אינווינסיבל?‬
‫מה עשית לו?‬
‫נראה לך שהייתי מגרש את הפונדקאי האפשרי היחיד שלי?‬
‫נראה לי שהפסדת.‬
‫אני נצחי!‬
‫אבל אני כבר לא מסוגל לסבול את הקבר הזה שהוא כמו כלא.‬
‫רגע. מה אתה עושה?‬
‫הפונדקאי המתאים הצליח לחמוק ממני במשך יותר מדי זמן.‬
‫עליי לבזות את עצמי‬
‫ולהתפשר על נקבה.‬
‫רק רגע. חשבתי ש…‬
‫אתה אומר שבכל רגע נתון יכולת לקחת פונדקאית נקבה‬
‫ופשוט בחרת שלא לעשות את זה? אוי, לא.‬
‫זה לא נורא כל כך.‬
‫לא נורא בכלל.‬
‫איך היא…‬
‫הזכר הטיס אותה לפה.‬
‫לעזאזל.‬
‫אילו רק היו לה הכוחות של ה…‬
‫בלתי מנוצח‬
‫תכיר את השטן.‬
‫שטן, תכיר את ה…‬
‫בלתי מנוצח‬
‫זה…‬
‫זה השטן?‬
‫כן, אבל… -טוב.‬
‫לא!‬
‫תשחרר את אדון האופל!‬
‫רגע. לא הבאת אותי לגיהינום כדי להילחם בשטן?‬
‫לא.‬
‫תן הזדמנות להסביר.‬
‫סליחה.‬
‫בחייך.‬
‫אלימות כזו היא כמו משחק מקדים לבני מיני.‬
‫אחי, דוחה.‬
‫החוצה. עכשיו.‬
‫אז הגיהינום אמיתי?‬
‫הגיהינום, שדים, השטן.‬
‫הכול אמיתי.‬
‫שום דבר הוא לא כפי שחשבת.‬
‫תשב. בבקשה.‬
‫ססיל אמר שחזרת לפה אחרי שחקרת את אבא שלי,‬
‫אבל לא חשבתי שהוא…‬
‫ססיל גירש אותי כדי להסתיר את האמת על אביך.‬
‫הבאתי אותך לפה באותה הדרך.‬
‫רק הפוך.‬
‫גירשת אותי לגיהינום?‬
‫אלוהים…‬
‫יש מאבק כוחות על השליטה בממלכת השאול.‬
‫וולקניקה, שליטת המגמנייטים‬
‫גנבה את כס המלכות השטני מהשטן.‬
‫היא שולטת בממלכת השאול כעת. חייבים להביס אותה.‬
‫מה? אתה מצפה ממני ל…‬
‫תקשיב, אני לא במצב טוב כרגע‬
‫ואני לא יכול לעבוד בשביל השטן.‬
‫השדים הם לא הרעים? בלי להעליב.‬
‫אל תיתן לאמונות התפלות של שוכני האדמה לפגוע בשיקול הדעת שלך.‬
‫השטן לא רשע.‬
‫השטן לא מאיים על העולם שלך.‬
‫העולם שלך קיים בזכות השטן.‬
‫טוב, מה?‬
‫שוכני האדמה חיים בעידן השישי של הקיום,‬
‫והם לא מודעים לחמשת הקודמים.‬
‫בטח שמת לב שנותרו עוד מפלצות גדולות, ענקיות?‬
‫הן לא תוצר של קרינה?‬
‫הן הגיעו מהעידן השני.‬
‫ולמרבה המזל, הן קטנות יותר‬
‫מהיצורים העתיקים יותר מהעידן הראשון.‬
‫השטן והשדים הם מהעידן החמישי.‬
‫על העידן השלישי לא מדברים.‬
‫בסדר. טוב, לא הזכרת גם את הרביעי.‬
‫בניתי את הסיפור משיקולים דרמטיים.‬
‫בעידן הרביעי היה כאוס.‬
‫במשך מיליוני שנים בני הרשע שלטו בכוכב הלכת.‬
‫מעל האדמה ומתחתיה.‬
‫הם יצורים מגעילים בעלי רעב תמידי.‬
‫אי אפשר להרוג אותם. הם הצליחו לשרוד עד לעידן החמישי איכשהו.‬
‫המלחמה שפרצה בינינו נמשכה עידנים.‬
‫ואיימה להרוס את כוכב הלכת.‬
‫השדים הביאו את בני הרשע לפה.‬
‫לממלכת השאול.‬
‫כלאו אותם. החלישו אותם בעינויים.‬
‫רבים מהם מתו כדי שזה יקרה.‬
‫בלי ההקרבה של השדים,‬
‫בני האדם לא היו מתפתחים. לא היו גדלים.‬
‫לא היו ערים, לא שפות. גם אתה לא היית קיים.‬
‫השטן הביא את השדים להילחם נגד בני הרשע‬
‫כדי שאחרים יחיו בשלום.‬
‫בני מינך חייבים לו הכול.‬
‫תודה, כנראה.‬
‫הקורבן שלנו הוא לא אלטרואיסטי לגמרי.‬
‫עינוי אין סופי כבר היה הקטע שלנו.‬
‫אז המקום הזה, נמצא עמוק בבטן כדוה"א?‬
‫כן.‬
‫אז אם אני רוצה לעזוב, אני רק צריך לעוף למעלה?‬
‫אתה בטח תתעייף לפני שתגיע לפני השטח. כנראה תמות.‬
‫אולי.‬
‫וולקניקה שונאת בני אדם.‬
‫היא מתכננת לשחרר את כל בני הרשע, לשלוח אותם אל פני האדמה.‬
‫זה יביא לסוף העולם.‬
‫רבים, אם לא כולם, ימותו.‬
‫יש גיבורים אחרים שיוכלו לעזור.‬
‫הגיבורים האחרים לא פה.‬
‫לא. לא, אתה לא מבין. אני לא…‬
‫אני האדם הלא נכון בשביל זה. תשלח אותי הביתה.‬
‫אם לא נעצור את וולקניקה ואת בני הרשע, לא יהיה לך בית לחזור אליו.‬
‫אני רק אחמיר את המצב.‬
‫המצב לא יכול להיות גרוע יותר.‬
‫מספיק! בחיי… תפסיק… פשוט…‬
‫לסובב את הדברים שלי. אני רציני.‬
‫גם המצב רציני מאוד.‬
‫סליחה.‬
‫אני לא מנסה לדבר בחוסר כנות, רק לומר את האמת.‬
‫אין אפשרות אחרת.‬
‫אם אעזור לך, תשלח אותי הביתה?‬
‫כן.‬
‫אני לא אפגע באף אחד. טוב?‬
‫אנחנו אלה שנפגע.‬
‫מה אתה צריך ממני?‬
‫אני אשקם את שבט דארקבלוד.‬
‫אתה תשיג את מה שישקם אותי.‬
‫בני הרשע, וולקניקה, והמגמנייטים‬
‫הבריחו את השדים, הפסיקו את העינויים.‬
‫להבות ממלכת השאול הצליחו לבלום את בני הרשע, בינתיים,‬
‫אבל הם יתאוששו ויימלטו בקרוב,‬
‫יאיימו על החיים מתחת לאדמה ומעליה.‬
‫שם.‬
‫אנחנו יורדים לשם?‬
‫הכתר המותך של השטן‬
‫חושל בכאב והוא מקור הכוח.‬
‫וולקניקה השליכה אותו אל בור ללא תחתית.‬
‫לאף אחד בממלכת השאול אין הכוח להשיבו,‬
‫לכן הבאנו אותך לפה.‬
‫ציפינו לאומני-מן.‬
‫נראה שהכישוף שלך לא הבדיל בינינו.‬
‫אבא שלי מת, או נראה שהוא מת.‬
‫בני וילטרום דנו אותו למוות.‬
‫אני לא בטוח אם להביע את תנחומיי או את שמחתי.‬
‫למה חשבת שהוא יעזור לך בכל אופן?‬
‫הוא לא אהב אותך במיוחד.‬
‫חשבתי שאוכל לשכנע אותו שהצלת כדוה"א תהיה לטובתו,‬
‫אפילו למישהו כמוהו.‬
‫אז איך בדיוק נגיע לתחתית של בור ללא תחתית?‬
‫הוא לא באמת ללא תחתית, רק עמוק מאוד.‬
‫אז למה לא ירדת לשם כדי להביא אותו?‬
‫אנחנו לא טיפשים.‬
‫יש יצורים חזקים מאוד ששומרים על הכתר שם למטה.‬
‫כמובן.‬
‫בוא נסיים עם זה.‬
‫טוב.‬
‫תשמור על האנרגייה. תיתן לכוח הכבידה לעזור.‬
‫רק תתפוס אותי לפני התחתית.‬
‫כן, זה לא ממש מעייף, אבל בטח, אפשר לעשות את זה.‬
‫באמת קל יותר ככה.‬
‫היי, אם יש גיהינום, זה אומר שיש גם גן עדן?‬
‫לא ידוע לנו על גן עדן.‬
‫העולם לא מאוזן כפי שבני האדם מעמידים פנים שהוא.‬
‫איש לא סופר מעשים טובים או מעשים רעים.‬
‫אתה חושב שאלה חדשות רעות?‬
‫תחשוב אחרת.‬
‫אם העולם היה באמת נוטה יותר לצד הטוב, לא היה צורך באיזון.‬
‫העולם עצמו היה הופך לגן העדן, במקום המקום הדמיוני שבשמיים.‬
‫עבדתי עם אביך הרבה פעמים.‬
‫אומני-מן מעולם לא שאל שאלות, הוא רק הכה בדברים.‬
‫יש בך מן הבלש, אינווינסיבל.‬
‫או שאני רק עובר תהליך כלשהו‬
‫והמקום הזה ממש משבש לי…‬
‫היי, מה… למה? למה אתה כל הזמן עושה את זה?‬
‫עושה את מה?‬
‫את זה.‬
‫מה?‬
‫את זה! הדבר הזה עם הקסדה.‬
‫כשאתה מדבר היא מתקפלת מהראש‬
‫והיא חוזרת כשאתה מסיים.‬
‫אני מדבר ברור יותר בלי הקסדה.‬
‫אתה חושב שאני לא שומע אותך כשאתה חובש את הקסדה?‬
‫זה לא חשוב.‬
‫כן, בטח. טוב, אבל למה?‬
‫למה מה?‬
‫למה לגרום לקסדה לעשות את זה בכלל? זה נראה מסובך מאוד.‬
‫למה לא לשים מיקרופון או משהו כזה?‬
‫אני לא עיצבתי אותה.‬
‫טוב, אבל התכוונתי שמי שעיצב אותה, בטח חשב על זה, לא?‬
‫ובאיזו סיטואציה‬
‫תצטרך לחבוש קסדה ולהוריד אותה במהירות? מתקפת פתע?‬
‫בני מיני משוריינים ככה מאז ומתמיד,‬
‫אולי הטכנולוגיה פשוט מסתורית בעיניך.‬
‫ומה הדבר הזה, ננו-שדים?‬
‫ואיך היא טובה יותר מקסדה קשיחה?‬
‫אפשר פשוט להוריד אותן ולהחזיק אם רוצים.‬
‫היא נראית מגניבה.‬
‫כל התרבות שלך מוקדשת לעינוי יצורים מרושעים שמאיימים על כדוה"א‬
‫ואותך מעניין להיראות מגניב?‬
‫זה שומר על עניין.‬
‫טוב, גבר. אם אתה אומר.‬
‫אני פשוט לא מבין מי חושב על קסדה מתקפלת מלכתחילה.‬
‫זה ממש מוזר.‬
‫כלומר, איזו בעיה הדבר הזה פתר?‬
‫מתקרבים לתחתית. תתפוס אותי, בבקשה.‬
‫בסדר, כן, זה די מגניב.‬
‫אני לא רואה כלום.‬
‫הכתר.‬
‫אמרת שמישהו שומר עליו.‬
‫סרברוס שמר בעבר על הכניסה לממלכת השאול.‬
‫הוא לא הצליח לעצור את וולקניקה. הוא גורש לפה.‬
‫טוב, אולי הוא מנמנם.‬
‫בוא. נמהר ו…‬
‫אתה בסדר?‬
‫לא.‬
‫נראה לי שאצליח להתמודד עם זה. אבל אתה…‬
‫אל תדאג, אתפוס אותך שוב. -מה?‬
‫אינווינסיבל?‬
‫אינווינסיבל!‬
‫אינווינסיבל…‬
‫תפסתי אותך!‬
‫תראה מה זה. הוא לא חם כמו שהוא נראה.‬
‫אל תעשה את זה שוב.‬
‫בכנות, אני לא רוצה לעשות שום דבר מזה שוב. לעולם.‬
‫אתה שומע צלילים נוראיים?‬
‫לא. אני אמור לשמוע?‬
‫היללות פסקו. בני הרשע כמעט התאוששו.‬
‫לא ייקח עוד זמן רב עד שיימלטו. חייבים למהר.‬
‫הבאנו את הכתר שלך.‬
‫לא!‬
‫הכתר שביר.‬
‫אמרת שהוא "חושל בכאב". איך הוא יכול להיות שביר?‬
‫תודות לך, שוכן אדמה,‬
‫על כך שהחזרת לי את השייך לי.‬
‫לפני עידנים,‬
‫עליתי מן האפר השחור של שלטון הכאוס‬
‫ותפסתי את כס המלכות השטני.‬
‫חישלתי את הכתר המותך הזה‬
‫והטמעתי בו את נשמות המנוצחים.‬
‫בעזרת כוחם הזורם בעורקיי,‬
‫שלטתי בתקופה של שלום‬
‫שכמוהו לא ראו מעולם בממלכת השאול.‬
‫באלף שנות שלטוני,‬
‫אף לא שן אחת חסרה בשר לכרסם בו.‬
‫בני מיננו שמנו ושבעו,‬
‫אך גם נחלשו.‬
‫עינוי בני הרשע‬
‫לא מכין למלחמה.‬
‫עלינו ללמוד מזיכרונות העבר.‬
‫שריר שנקרע, עצם שנשברת,‬
‫תפארת השלטון.‬
‫עלינו להרעיד את המערות האלה בכוחנו‬
‫עד שקורבנותינו יתחננו לרחמים מבין לסתותיהם‬
‫הרמוסות מתחת לעקבינו.‬
‫כן, מותק!‬
‫אני נראה גדול. אני נראה רשע.‬
‫אני נראה חתיך. כן.‬
‫כן. כן.‬
‫חזרתי.‬
‫אדוני.‬
‫אני לא משתחווה לשטן.‬
‫לא כמו שדמיינת?‬
‫לא.‬
‫עולם שוכני האדמה הפך את הגיהינום לסיפור אגדה כדי שאנשים יישארו טובים,‬
‫אבל האנשים טובים גם בלעדיו.‬
‫אני לא יודע.‬
‫אתה כן.‬
‫כן מה?‬
‫אתה יודע.‬
‫אחרת, למה להיות גיבור?‬
‫למה לעזור לאחרים אם האחרים לא ראויים לעזרה?‬
‫אתה מדבר על עצמך.‬
‫עזרתי לך להשיג את הכתר. תשלח אותי בחזרה כבר.‬
‫דרך הצדיקים קשה.‬
‫לפעמים צריך לבחור ברע במיעוטו.‬
‫אם השדים יענו את בני הרשע, העולם יהיה בטוח.‬
‫אם השדים לא יענו את בני הרשע, כולם ימותו.‬
‫לא, אלה שטויות.‬
‫תמיד יש דרך אחרת שבה לא צריך לענות או להרוג.‬
‫אולי.‬
‫עוד לא מצאתי אותה, והעולם לא יכול להמתין.‬
‫אני צריך עזרה עוד פעם אחת.‬
‫להביס את וולקניקה. לשחרר את השדים. לעצור את בני הרשע.‬
‫בבקשה.‬
‫הגיע הזמן.‬
‫שבט דארקבלוד, איפה אחותי?‬
‫דומינה…‬
‫לא. תשמרי על הכוח שלך.‬
‫אסור לך לצאת למלחמה בלעדיי.‬
‫אני חייב.‬
‫בני הרשע כמעט השתקמו. לא נשאר זמן רב.‬
‫אז תיקח אותה.‬
‫לא. היא שייכת לך עכשיו.‬
‫אני אפילו לא בטוח שאצליח להרים אותה.‬
‫בבקשה.‬
‫היית חזק מספיק כדי להימלט מממלכת השאול.‬
‫החזק ביותר בינינו.‬
‫איך היא תועיל לי כשאני פצועה כל כך?‬
‫אבא רצה שאתה תישא אותה.‬
‫ביסטימאגוריה קוראת לך.‬
‫אני מאמינה בך, אחי.‬
‫תכסח את הכלבה המחרידה הזו.‬
‫זמנכם קרב.‬
‫אתם תכלו את האנושות‬
‫ותחסלו את עולם שוכני האדמה.‬
‫ואני והמגמנייטים שלי‬
‫נשלוט בממלכה הבוערת שתחליף אותו.‬
‫בדיוק. כן. קומו.‬
‫קומו ודרשו את מקומכם בעולם הזה.‬
‫קחו מה שהשדים האלה מנעו מכם זמן רב כל כך!‬
‫היי, ריח גופרית!‬
‫סבלתי ממך את כל השטויות שאני מוכן לקבל, גברת!‬
‫אז אתה מוכן למות סוף סוף?‬
‫תביא את השטן אל וולקניקה!‬
‫אם היא תיפול, הם ילכו אחריה!‬
‫עוד צעצוע שאפשר לפרק.‬
‫אני כבר מחכה לגלות מה טעם הדם שלך.‬
‫אני אפנה לכם את הדרך, ואז זה יהיה תלוי בכם.‬
‫זה נגמר עכשיו. תיכנעי.‬
‫ואני חשבתי שאתה החכם.‬
‫זה רק הולם שחפץ שעבר בירושה במשפחה יהרוג את המשפחה שלך.‬
‫לא משנה.‬
‫דמיאן המסכן.‬
‫רואה, עבדתי עליך קודם.‬
‫נתתי לך תקווה כדי שסוף סוף תביא את אדון האופל אליי.‬
‫נראה לך שהייתי נותנת לך ולשבט שלך לשרוד רק בשביל הכיף?‬
‫עכשיו השטן בכבודו ובעצמו בידיי.‬
‫זו ההרפתקה האחרונה שלך, בלש.‬
‫אבל אל דאגה.‬
‫לאחר מותכם ימותו עוד מיליונים רבים‬
‫כשבני הרשע יטהרו את כדוה"א מכל שוכני האדמה‬
‫ויכינו אותו לשלטוני.‬
‫לא אוכל לתת לך לעשות זאת.‬
‫ואיך אתה מתכוון לעצור…‬
‫היא התכוונה להרוג אותך ואז את כל השאר.‬
‫גם אם המגינים או מישהו אחר היו מצליחים לעצור אותה,‬
‫אנשים עדיין היו מתים.‬
‫כן. תודה.‬
‫אינווינסיבל!‬
‫נוכל לעשות משהו שימנע ממנה לשוב?‬
‫אין פה ניצחון.‬
‫אתה רק דוחה את הבלתי נמנע.‬
‫אני לא אשכח את זה, שוכן אדמה.‬
‫גם אני לא.‬
‫הרבה יותר קל ממה שחשבתי.‬
‫אם היא תחזור פשוט תזמן אותי שוב.‬
‫לפחות הפעם לא הרסתי עוד חליפה.‬
‫בני הרשע! הם התעוררו!‬
‫תתרחק. אני…‬
‫לטיפולך.‬
‫כמעט.‬
‫לכו.‬
‫אספו את אחיכם.‬
‫תגידו להם להמשיך בעינויים לפני שבני הרשע יימלטו.‬
‫העבודה שלנו חייבת להימשך כדי שהעולם הזה ישרוד.‬
‫אני חייב לך את תודתי הנצחית, אינווינסיבל.‬
‫אתה חזק יותר מכל בן אדם שהכרתי.‬
‫אני לא לגמרי בן אדם.‬
‫אבי היה בן וילטרום, חייזר מכוכב לכת אחר.‬
‫חייזרים מעולם אחר.‬
‫מי היה מאמין שדבר כזה אפשרי?‬
‫שכחתי עד כמה אני אוהב את הצלילים האלה.‬
‫עבודה טובה, אחי.‬
‫כל שנותר הוא להחזיר את אינווינסיבל הביתה.‬
‫לא רק את אינווינסיבל.‬
‫אתה שילמת את חובך אלפי מונים.‬
‫אתה לא שייך לפה, דמיאן.‬
‫בני מיננו ירוויחו מזוג עיניים ואוזניים מעל פני האדמה.‬
‫אי אפשר לדעת מתי יגיע אולי עידן שביעי.‬
‫אני לא יודע מה לומר.‬
‫אנחנו חייבים לך, דמיאן דארקבלוד.‬
‫תסב לנו גאווה.‬
‫בהחלט, אדוני.‬
‫אלוהים!‬
‫זה יהיה הסופר-תינוק הסופר-חזק המתוק ביותר אי פעם.‬
‫מזל טוב.‬
‫או לא.‬
‫לא, ויליאם. זה לא משהו שאני רוצה.‬
‫אין שום מצב שאני מוכנה להביא לעולם… תינוק.‬
‫אלוהים.‬
‫זו הפעם הראשונה שאמרתי את זה בקול רם.‬
‫אני תומך בך. מה שתצטרכי.‬
‫תודה.‬
‫סיפרת למארק?‬
‫עוד לא.‬
‫בטח כדאי שתספרי לו, נכון?‬
‫אני יודעת. אני פשוט…‬
‫לא מצאתי את הזמן הנכון.‬
‫אז מובן שאתם לא…‬
‫לא. ממש לא.‬
‫לא ניסינו. אני…‬
‫זה פשוט קרה. השתמשנו באמצעי מניעה.‬
‫מארק הוא גיבור על.‬
‫מעניין אם זה אומר שהאלה שלו… את יודעת, הם גם סופר-חזקים.‬
‫אבל לא מדובר בו עכשיו.‬
‫אני רוצה ילדים מתישהו.‬
‫לפחות, אני חושבת שאני רוצה. אבל לא עכשיו.‬
‫אני לא מוכנה. לפ…‬
‫לפחות, לא נראה לי שאני מוכנה.‬
‫נשמע שאת לא בטוחה.‬
‫אני לא יודעת. אני לא יודעת.‬
‫אני אוהבת את מארק. אבל…‬
‫אז תדברי איתו.‬
‫למען האל, תדברי איתו במקום לדבר איתי.‬
‫סליחה, סליחה. אני תומך בך, מותק.‬
‫כל הכבוד, ילד.‬
‫כפי שבוודאי שמתם לב,‬
‫פול ואני התקרבנו מאוד בחצי שנה האחרונה.‬
‫ראינו אתכם מתמזמזים.‬
‫אוליבר, בבקשה.‬
‫דיברנו רבות,‬
‫ושנינו רוצים להתקדם לשלב הבא במערכת היחסים שלנו. אז…‬
‫אנחנו עומדים לקנות בית ביחד.‬
‫ולמכור את הבית הזה.‬
‫את מוכרת את הבית?‬
‫את לא יכולה למכור, אימא. איפה אני אגור?‬
‫שניכם תגורו איתנו.‬
‫כל עוד תרצו.‬
‫אני לא רוצה לגור עם פול. הוא משעמם.‬
‫אוליבר!‬
‫אבל נחמד.‬
‫אבל משעמם.‬
‫מתי זה יקרה? כבר פרסמת את הבית למכירה?‬
‫לא, מובן שלא. רציתי קודם לספר לשניכם.‬
‫אני לא מאמין שזה קורה עכשיו.‬
‫אני מצטער.‬
‫תעשי את זה אם זה גורם לך אושר.‬
‫פול בחור נהדר ואני… אני שמח שאת ממשיכה להתקדם איתו.‬
‫תודה.‬
‫אני אבחר את החדר שלי קודם.‬
‫מארק?‬
‫אימא שלך אמרה שאתה פה.‬
‫שלום? כדוה"א למארק.‬
‫סליחה. סתם חושב.‬
‫על מה?‬
‫אימא שלי תמכור את הבית כדי לעבור לגור עם פול.‬
‫אה, והגיהינום אמיתי.‬
‫מה?‬
‫טוב, לא בדיוק.‬
‫קוראים לו "ממלכת השאול" או משהו כזה.‬
‫יש שם שטן, ושדים שמענים אנשים,‬
‫אבל הם לא בדיוק אנשים.‬
‫וטכנית, זה דבר חיובי.‬
‫זה מוזר בדיוק כמו שזה נשמע.‬
‫אתה בסדר?‬
‫אני… לא.‬
‫אני לא בסדר.‬
‫אבל אולי אני מתקרב לזה.‬
‫לעולם לא יהיה זמן מתאים לזה. אבל…‬
‫מארק?‬
‫אוי, לא.‬
‫אלוהים.‬
‫אני מצטער, מארק. אין דרך אחרת. אנחנו זקוקים לך.‬
‫הגיע הזמן למלחמה.‬
‫דארקבלוד.‬
‫וולקניקה הייתה שמחה לשכון בבטן האדמה של כוכב הלכת הזה במשך עידנים,‬
‫אבל עכשיו היא רוצה לצאת למלחמה על פני האדמה? למה?‬
‫צימאון לכוח?‬
‫זה יותר מכך.‬
‫משהו שבני האדם עושים הכעיס אותה.‬
‫תגלה מה ותעדכן אותי.‬
‫אני חושב שגופי הצרוב‬
‫אולי זקוק לנשיקת החום העדין של השמש… שוב.‬
‫חששתי מכך.‬
‫תרגום כתוביות: עדיאלה דיוויס‬
‫בקרת כתוביות רינת זוהר-מנחם‬