DETTA HAR HÄNT
Detta är det tredje sabotaget från de relonska invånarna den här veckan.
Jag uppmanar er att tänka om.
Gör du det?
Förrädaren har flytt.
Men han kommer att hittas och betala för sitt förräderi.
Sen mordet på kejsare Argall
är Thragg den enda ledaren de har haft.
De väntade på oss.
Det här är vårt hem.
Nej. Det här stället är en grav.
Viltrumiter! Kapitulera.
Jag väljer döden!
Vi är för få som det är.
Du lever.
Oliver…
Han klarar sig.
De vill att jag löser ett litet problem.
Viltrumiterna.
De är på väg mot Jorden.
Mark.
Vad?
Sluta oroa dig.
Jag behöver inte…
Vi kan inte göra nåt förrän vi kommer hem
och det kommer att ta flera dagar.
Vi vet inte om Thragg är där.
Var skulle han annars vara?
Jag vet inte.
Exakt.
En fråga.
Vad är planen om viltrumiterna når Jorden?
Jag förstår.
Toppen.
Jag ser så dum ut.
Det har du alltid gjort.
Nu ser du kunglig ut.
Men fortfarande lite dum.
Det är verkligen allvar.
Stora skor att fylla.
Även om Thaedus hade de där konstiga tofflorna
och inte skor.
Det kommer att gå bra.
Du behöver bara överse försvaret av hundratals planeter,
otaliga civilisationer och biljoner liv.
Beslut som påverkar hela galaxen och dess befolkning.
Och tänk om, hypotetiskt sett,
nån kände att det ansvaret
var obekvämt och kanske felplacerat,
riktigt felriktat.
Thaedus hade inte valt dig
om han inte trodde på dig.
Jag hade inte låtit dig ta jobbet om jag inte trodde på dig.
Tack.
Kom igen. Alla väntar på att du ska tillträda.
Du memorerade väl talet?
Talet?
Du hjälpte till att rädda galaxen från total förintelse.
Här är frukost från en tub.
Jag har tänkt.
Om vi måste slåss mot ett gäng viltrumiter
när vi kommer hem,
kan vi använda min rymdstation som bas.
Det blir inte lätt och vi dör förmodligen,
men vi kan spåra dem från omloppsbanan
och försöka döda dem en efter en.
Det jag försöker säga är
att om det blir allvar, är jag redo för allt.
Eller,
och jag spånar bara,
vi kan låta dem få Jorden.
Vem gillar stället egentligen?
Det är en riktig håla, eller hur?
Ni är bäst.
Lystring, allihop.
Vi har nu nått Jordens solsystem.
Äntligen.
Så ni lyssnade!
-Vad? -Vad?
Vi saktar ner och förbereder oss för…
Hur långt?
Till Jorden?
Cirka tio minuter.
Så här lyder planen.
Skeppet stannar bakom månen
och vi tar oss ner till Jorden så tyst vi kan.
Om Thragg och hans folk är där,
skickar vi skeppet tillbaka till Talescria,
organiserar sen en motståndsrörelse och väntar på…
Vi skulle inte väcka uppmärksamhet.
De är inte här.
Bra.
Det är bra.
De är inte här än.
Herregud.
Jag trodde…
Jag mår bra.
Det är okej.
Var är Oliver?
Vi behövde åka innan han vaknade.
Vadå "innan han vaknade"?
Han skadades men är säker.
De tar hand om honom.
Vem tar hand om honom?
Han klarar sig.
Men vi var oroliga att…
Det här är det minsta jag kan återgälda för det du gjorde mot oss.
Mark!
Vi var…
Vi var oroliga att viltrumiterna hade tagit sig hit,
vi kunde inte vänta på honom.
Vad hände där ute?
Jag lovar att berätta allt, mamma.
Men…
Jag måste träffa Eve först.
Pappa är utanför.
Han åker tillbaka till Talescria för att vara med Oliver imorgon, så…
…om det är nåt du vill säga till honom…
Hur tänkte du?
Lät du Oliver bli skadad?
Och lämnade honom ensam på en främmande planet?
Han är inte ensam.
Vi har vänner där.
Han får bästa möjliga vård.
Sa jag inte åt dig att aldrig återvända?
Jag…
Jag försöker, Debbie.
Ja, det gör du.
Du försöker verkligen.
Oliver var så modig.
Mark…
Mark hade gjort dig stolt.
Båda gav allt för att rädda
människor de aldrig ens kommer att träffa.
När vi har satt upp ett varningssystem
för att säkra Jorden,
återvänder jag till Oliver tills han mår bättre.
Det krossade mitt hjärta att se honom skadad.
Du behöver ett hjärta först.
Sluta.
Sluta behandla mig som om du inte känner mig.
Snälla.
Flytta på dig.
Du måste ge mig en chans att ställa allt till rätta.
Jag behöver inte göra nåt för dig.
Jag vet.
Men det kommer du.
Hur vågar du…
Du tror på rehabilitering.
På andra chanser.
Jag förstod det inte förut,
men jag har alltid älskat hur helhjärtat du kämpade för det.
Du trodde att du kände mig,
och det gjorde du, även om jag dolde en del av mig själv.
Men allt har förändrats sen dess.
Låt mig visa dig vem jag är nu.
Jag vet inte var du sover…
…men det är inte här.
Zoe.
Hej, pappa.
Herregud.
Jag har saknat dig så mycket.
Se på dig. Du är…
…vid liv.
Jag har saknat dig också.
Och du är så…
…det här.
Har duschen gått sönder?
Ja, det har den.
Geldarian-sakerna är inte pålitliga.
Inte pålitliga alls.
Tvättmaskinen gick också sönder.
Vänta, är kriget över? Vann vi? Vad hände?
Jag önskar att jag visste.
Eve?
Är du hemma?
Eve?
-Mark! -Eve.
Jag trodde…
Det har gått så lång tid.
-Jag trodde… -Du.
Vet du inte att jag är…
Sen fick jag tillbaka mina krafter.
Kom de bara tillbaka?
Ja.
Jag vågar knappt använda dem,
så jag har fokuserat på studierna och tagit högre kurser.
Pappa gjorde illa ryggen på jobbet,
så jag stannade här för att hjälpa dem med hemmet.
Jag lade Invincible AB på is när du gav dig av.
Och du har säkert märkt…
…att nu när jag inte använder krafterna och bor här,
har jag inte…
…tagit hand om mig själv…
Jag märker bara hur mycket jag har saknat dig.
Jag har saknat dig också.
Eve.
Ja?
Jag…
Jag mår nog inte bra.
Vad menar du?
Viltrumiterna…
…de finns där ute.
Vi förstörde deras hem.
De kommer inte att släppa det.
Du sa att det inte finns många kvar av dem.
Med Guardians, Cecil och alla andra, skulle inte…
Om de kommer hit…
…gör det ingen skillnad.
Vi kan inte göra nån skillnad.
Strömmen är stabil.
Strängoscillatorerna är kalibrerade.
Kvantkomponenterna är i superposition.
Vi är redo.
Ta på er ögonskydd.
Fem, fyra, tre, två, ett.
Cecil.
Det fungerade!
Jösses.
Nej!
Åh, nej!
-Hjälp! -Sinclair!
Stäng ner den, Donald!
Donald!
Nej!
Hjälp!
Jag sa ju det.
Transdimensionell fysik är inte mitt expertområde.
Det menar du inte.
Det är det andra misstaget den här månaden.
Vi gör vårt bästa.
Jag avbryter sökandet. Det är för farligt.
Robot och Monster Girl måste hitta hem själva.
Städa upp här.
Sir.
De måste vara nånstans.
-Ja. -Det här är löjligt.
-Det är enkelt! -Vi måste avsluta det här!
Var är rapporterna?
De planerar hämnd medan vi inte gör nåt!
När en viltrumit är trängd blir den ännu farligare.
-Visa att du bestämmer. -Det här går inte!
-Hörni? Ordning. Tack. -Vi måste använda vårt övertag!
-Gör nåt, annars gör vi det! -Ordning!
Hur kunde viltrumiterna försvinna?
Och vad gör du för att hitta dem?
Vi har flera team
och de söker för närvarande i alla möjliga sektorer…
Varför har vi inte hittat dem?
Kul att du frågade.
Det är för att det finns mindre än fyrtio viltrumiter kvar,
och rymden,
som ni säkert vet, är väldigt stor.
Jag är också orolig, men…
Det kommer att ta lite tid.
-Gör nåt. -Det här är löjligt.
Vi uppskattar inte din lättsinnighet.
Jag uppskattar inte er ilskhet,
eller beskyllandehet.
Bara en viltrumit är för mycket
och ingen av våra världar är säkra
förrän hela rasen är utrotad.
För alltid.
Vänta.
Thaedus var viltrumit och han ledde rådet i årtionden.
Thaedus var bara en viltrumit till namnet.
-Ja. -Vi måste avsluta jobbet.
Och Nolan?
Vi hade inte vunnit kriget utan honom.
Inte Mark och Oliver heller.
De räddade våra liv.
Thaedus litade på Nolan och hans söner.
Det gör jag med.
Litade Thaedus på dem?
Eller använde han dem som ett vapen mot sitt eget folk?
-Vänta… -Varför tvekar du?
Jag…
-Tvekar inte. -…tvekar inte!
Vi behöver starkt ledarskap mer än nånsin.
Eller har du redan glömt
vad viltrumiterna gjorde mot ditt folk?
Även om jag älskar att prata folkmord med er,
kommer vi att hitta viltrumiterna, oavsett var de gömmer sig.
Och när vi gör det,
bestämmer jag vad vi gör härnäst.
Mötet är över.
Eller avslutat. Spelar roll.
Sprängde ni hela deras planet?
Är inte det lite extremt?
Vi hade inte mycket till val.
Okej.
Vart ska de ta vägen om de inte har ett hem?
Det är just det.
Vi vet…
Mark?
Mark.
Vi är här. Det är okej.
Vi sätter oss ner.
Ja.
Jösses.
Han bearbetar fortfarande det som hände honom där ute.
Hur vet du det?
Jag har sett den blicken förut.
Var?
I spegeln.
De lämnade Oliver ensam!
På ett utomjordiskt sjukhus
på en annan planet ljusår härifrån.
Jag förstår att de var oroliga för Jorden, men ändå…
Han klarar sig säkert.
Jag fanns alltid där för Mark när han blev skadad.
Det är vad föräldrar gör.
Du kan väl åka till Oliver?
Jag sa precis att planeten är miljarder mil härifrån.
Det har aldrig stoppat dig.
Vad pratar du om?
Superhjältar, skurkar, rymdskepp, andra planeter.
Jag menar,
det är din verklighet,
vare sig du tror det eller inte.
Det är också därför
det inte fungerade mellan oss.
Paul…
Nej, det är okej.
Jag är bara glad att vi fortfarande är vänner.
Men du är annorlunda, Debbie.
Du är precis lika mycket en del av de här utomjordiska rymdkrigen
och superhjälteuppgörelser som Mark eller Oliver är.
Du inser det inte själv bara.
Mår du bättre?
Lite.
Jag har inte flugit så här mycket sen du åkte.
Jag har saknat det.
Bra att du har dina krafter igen.
-Mark? -Vad?
Jag vet vad som hände med mina krafter.
Vad menar du?
De fungerade inte
för att min kropp gick igenom förändringar.
Som vadå?
Jag måste berätta nåt.
Du kan berätta vad som helst.
Trodde du inte
att det skulle få konsekvenser för alla du älskar?
Mark?
Det är okej.
Säkert?
Vad…
Vad tänkte du säga?
Jag…
Helvete!
Helvete.
Jag gjorde abort.
Vad?
Jag var gravid.
Jag fick veta precis innan du åkte.
-Jag… -Snälla. Låt mig…
Jag måste berätta allt.
Jag…
Jag sa inget,
för jag ville inte att du skulle oroa dig.
Och när du var borta
var jag så ensam.
Och tanken på att gå igenom allt själv…
Jag fattade ett beslut.
Men jag borde ha…
Jag vet inte. Herregud.
Eve…
Förlåt mig. Jag borde ha varit här.
Jag älskar dig.
Varför tvingade du mig till det här?
Du slåss så du kan se alla omkring dig dö!
Allt du känner till kommer att försvinna!
Tänk, Mark!
Du kommer att överleva vartenda obetydligt ting.
Vad har du om 500 år?
Är det en bra idé att komma tillbaka hit?
Till Jorden?
Eller den här platsen?
Välj själv.
Kom igen, Nolan.
Det är nära nog.
Du behöver inte vara rädd.
Jag kommer alltid att vara rädd för dig.
Om det betyder nåt,
är jag ledsen för allt lidande jag har orsakat här.
Mot Jorden?
Eller den här platsen?
Ja, det betyder nåt.
Jag vet inte om det är nog, men det är nåt.
Eftersom ni är tillbaka antar jag att ni vann.
Dina gamla viltrumitvänner
kommer inte dyka upp igen?
Vi vann kriget,
men det finns fyrtio av dem kvar där ute.
Kallar du det för en seger?
Vet du vad jag kallar det?
Fyrtio väldigt arga rymdsupernazister
som är ute efter hämnd
och vet att jorden råkar vara platsen där du och Mark har era nära och kära.
Herregud.
Bra jobbat.
Vårt skepp installerar ett tidigt varningssystem
som meddelar Planetkoalitionen
om en viltrumitkryssare når ert solsystem.
Hur lång tid tar det innan kavalleriet anländer?
Två veckor.
Det här blir bara bättre.
Jag kan stanna.
Jag kan skydda Jorden om de kommer.
Gottgöra mina misstag.
Jorden är inte din terapisoffa, Nolan.
Men om de asen dyker upp,
är det bäst att du tar med dig koalitionen,
och att det inte dröjer två veckor.
Är det förstått?
Ja.
Bra.
Till dess,
försvinn från min planet.
Jag riskerade mitt liv där ute
för att vinna kriget.
Jag dog nästan.
En bra början.
Dö nästan 2 341 gånger till,
sen kan vi prata.
Hur mår du?
Jag borde fråga dig det.
-Mark. -Nej.
Nej…
Försök inte få mig att må bra.
Jag gjorde dig gravid
och sen gav jag mig av. Och du…
Du hade…
Jag klarade mig.
Det är okej.
Nej, det är det inte.
Jag var inte här.
Jag…
…gjorde det bara värre.
Vi besegrade dem inte.
Vi gav dem inget att förlora.
Det är som att det finns en bomb där ute
som kan döda massor
och jag kan inte göra nåt, för det är mitt fel att den är där.
Det vet vi inte.
Och även om de aldrig kommer hit,
om de aldrig kommer till Jorden,
när vi hittar dem,
måste jag möta dem igen.
Och inte vara här!
Inte… vara här.
Gud.
Jag kan inte göra så här mot dig.
Det är inte rättvist.
Mark?
Nej, Eve,
det här försvinner inte.
Sluta, Mark.
Jag vet vad som kan hända med oss.
Jag har förlorat människor.
Människor jag älskade mer än nåt annat.
Det här är mitt val.
Jag känner till riskerna,
och jag vet
att det kommer att göra ondare än nåt jag varit med om.
Men att inte vara här, att inte försöka,
att inte ta de riskerna med dig,
det är inte så jag vill leva.
Du måste bara göra samma val.
Sen kan vi göra det här tillsammans,
även om vi ibland är isär.
Vet du vad?
Jag kanske beger mig ut i rymden i tio månader nästa gång.
Ja.
Okej.
Mark?
Hej, Eve.
Mr Grayson.
Kalla mig Nolan.
Skeppet är nästan klart med sensornätverket.
Efter det åker jag tillbaka till Talescria
för att titta till Oliver och fortsätta sökandet…
Förlåt, Debbie. Jag skulle precis ge mig av.
Bra.
För jag följer med.
Vad vore jag för förälder om jag inte fanns där för Oliver?
Men…
Paul?
Inte för att det angår dig,
men vi gjorde slut.
Han är en bra man och jag bryr mig mycket om honom.
Men våra liv var för olika.
På tal om Paul, han erbjöd sig att hjälpa till,
så ring honom om det blir problem med huset.
Jag vet inte hur länge jag är borta,
så alla räkningar går på autogiro.
Jag älskar er båda.
Sköt om er tills jag är tillbaka.
Är du… säker på det här?
Skulle inte jag kunna besöka en annan planet?
Jo. Jag menar…
Jag hade gjort det för dig.
Likaså för Oliver.
Vi ses snart.
Jag är redo.
Ring skeppet eller skytteln.
Skeppet kan inte landa.
Det kan ta sig ner i vår atmosfär,
men jag måste…
Okej.
Hälsa Oliver att jag saknar honom.
Om du behöver kontakta oss,
kan Cecil skicka ett meddelande via varningssystemet.
I annat fall
hör jag av mig när vi hittar Thragg.
Vad hände precis?
Välkommen hem, Mark.
Sensorerna är kalibrerade
och redo att aktiveras.
Sätt på dem,
sätt sedan kurs mot Talescria och förbered för avfärd.
Sir.
Vi lämnar omloppsbanan.
Vet du…
Utsikten genom den stora rutan
är verkligen spektakulär,
om du vill se.
Okej.
Jag gillar inte det här, Mark.
Inte jag heller.
Du och din far drog igång ett jäkla kaos
utan att lösa problemet.
Ja.
Jag vet.
Kan du göra en avstämning med Donald,
så vi vet vad som väntar oss?
Självklart.
Du.
Vi löser det här.
Hela världen står bakom oss.
Varken han
eller nån annan kan stoppa oss.
Mark. Donald.
Det är…
Vänta.
Du…
Du vet att du nämnde att du har folk jag kan prata med?
-Proffs. -Ja?
Självklart. Vi tar hand om det.
Vi stämmer av om några dagar.
Donald,
kan du skjutsa hem Mark?
Hej.
Har du bara suttit här?
Jag har bott i det här huset hela mitt liv.
Det har aldrig varit så här tyst.
Det måste kännas konstigt.
Du borde ta en flygtur.
Inget mål. Leta inte efter bråk.
Bara flyg. Det hjälper.
Jag vill inte.
Det är därför du borde göra det.
Ja,
vi är här.
Sluta.
Jag har inte gjort er planet nåt…
…än.
Men om du fortsätter att vara irrationell…
Vad vill du?
Jag utsågs till Viltrums regent för att leda vårt folk ut ur mörkret
och säkra vår ras framtid.
Det har inte varit lätt.
Vi är 37 stycken kvar,
Inte mycket mer än en viskning av vilka vi brukade vara.
Men ändå tillräckligt…
…för att krossa planeten.
Det vore en rättvis kompensation
för allt ni har gjort mot oss.
Ni förstörde vårt hem.
Så vårt hem är nu här.
Låt mig förklara er framtid.
Vi kommer att leva bland er.
Klä oss som er,
gå på era gator.
Vi kommer att försvinna i ert samhälle.
Ditt folk kommer aldrig att veta att vi är här.
Men de kommer att rädda oss.
När vi använder dem för att föda fram vår frälsning.
Varje försök att hitta oss, undanröja oss eller stoppa oss,
av dig eller Planetkoalitionen,
kommer att kosta miljarder livet
och ett mindre behagligt liv för de som överlever.
Hur som helst,
kommer vi att återuppbygga vår ras.
Din existens bevisar att det är möjligt.
I gengäld erbjuder jag en vapenvila.
Vi kommer inte att påverka, förändra, hjälpa eller äventyra Jorden på nåt sätt,
så länge vi lämnas i fred.
Du har inget val.
Men du måste fatta ett beslut.
Accepterar du och din planet mina villkor,
eller väljer du förintelse för våra båda folk?
Om du tror att jag låter er bo här,
utnyttja oss för avel,
låta er bli starkare på min planet efter allt ni har gjort!
Nej!
Aldrig!
Mitt svar…
Mitt svar är…
Ja.
Jag accepterar dina villkor.
Universum är konstigt.
På sätt och vis
har du blivit vår frälsare.
Frivilligt eller ej.
Vad har jag gjort?
Du har räddat livet
på varje levande varelse på planeten.
Du kommer inte att höra från mig igen.
Du måste skämta.
Ännu ett avtal om interplanetär krigsmaterielmärkning?
Thaedus kanske lät Thragg döda honom.
Store Allen!
Jag är definitivt inte stor.
Och det är inte en dum idé.
Har du sett allt pappersarbete de ger mig?
Jag är ledsen.
Är Planetkoalitionen för mycket för den store Allen?
Ja, typ.
Vill du inte ha jobbet?
Jag har redan ett jobb.
Kan vi byta?
Du hade hatat mitt jobb också.
Vad är det här?
Ett meddelande från bortom graven.
Thaedus lämnade det till dig ifall han…
Ja.
Tack.
Vill du inte höra?
Det hade varit opassande och olagligt.
Det är krypterat, bara för dig.
Dessutom
kan jag förföra ur dig det senare.
Förföra ur mig det.
Det hade jag velat se.
Det vill jag verkligen se.
Allen,
jag är död. Och om du inte är det,
har du tagit min plats som ledare för Planetkoalitionen.
Det är välförtjänt.
Och jag vet att du kommer att leva upp till ansvaret
jag har förbannat dig med.
Jag är övertygad om
att universum aldrig kommer att bli säkert
förrän alla viltrumiter är döda.
Jag antar att eftersom jag är död,
har vi inte uppnått det målet.
Jag har gömt ett fruktansvärt vapen som en sista utväg.
En perfekt version
av det som nästan utplånade deras imperium
för länge sen.
Det är en oundviklig död för alla viltrumiter.
Jag tvekade bara att använda det
då det kan döda även dem som delar liknande gener.
Marks folk, till exempel.
Nolan känner till vapnets existens,
men det är en sak han aldrig får veta.
Allen, för allt levandes skull,
använd gisselviruset för att avsluta det jag påbörjade,
och låt inget stoppa dig.
Oavsett kostnaden
måste alla viltrumiter dö.
Undertexter: Victor Ollén
Kreativ ledare Jeni Orimalade