UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
CASA BÂNTUITĂ
PRIMA NOAPTE
E în regulă, scumpo.
E în regulă.
A fost doar un coșmar.
Eram trează.
Era acolo.
A țipat așa de tare încât m-au durut urechile.
- Poate a făcut Theo vreo glumă. - Nu!
Nu a fost Theo.
Era...
ca o...
doamnă cu gâtul întors.
Asta-i ceva nou.
Nu mai e acum, bine?
Da.
Dacă se întoarce,
vii la noi, bine?
Da, o facem noi să plece.
Promiteți?
Doar în seara asta.
Nu-ți va fi dor de fratele tău?
NOAPTEA URMĂTOARE
Mai bine dorm aici.
În caz că se întoarce.
Doar în noaptea asta, atunci.
Rămân cu ea un pic.
Noapte bună. Tinere doamne.
Noapte bună.
- Îi aduci tu pătura? - Da.
Mulțumesc.
Te simți puțin mai bine?
Spune-mi ce se află în medalionul tău.
Știi ce e în medalionul meu.
Eu sunt.
Tu ești.
Sunteți amândoi.
Bine?
Pot să am și eu un medalion așa într-o bună zi?
Poți să-l ții în noaptea asta,
și când vei fi mai mare, ți-l voi da pe ăsta.
Exact același medalion?
Exact același.
Când te faci mare.
Bine?
Nu, nu!
Sunt împietrită.
Nu pot vorbi.
Nu-mi pot mișca mâinile și picioarele.
De obicei încep să mă panichez și respir repede și greu.
Inima parcă îmi sare din piept.
Bine.
Și cât durează?
Până te poți mișca iar?
Poate un minut, două.
Dar uneori par ore.
Când spui că ți s-a întâmplat prima dată...?
Când aveam șase ani.
Vezi ceva în timpul acestor episoade?
Ce să văd?
Uneori, oamenii spun că văd lucruri.
Știu că toate astea sună ciudat.
Deloc.
Paralizia în somn este mai întâlnită decât crezi,
dar e complet inofensivă.
Ușor de zis pentru un tehnolog în ale somnului, nu?
Deci, nu ai încercat niciodată să faci tratament
- sau să participi la studii despre somn? - Nu.
Am căutat pe Google.
Am fost surprinsă să văd că se poate face ceva.
Bine.
Deci, în timpul nopții,
treci prin mai multe cicluri ale somnului.
Când te afli în faza cea mai profundă, creierul oprește mușchii
ca să nu faci ceea ce visezi.
Unii oameni ies din faza asta mai repede decât alții.
Creierul tău se trezește înainte să pornească motoarele iar.
Durează un minut până mușchii funcționează iar.
Legat de ceea ce văd uneori...
Oamenii raportează uneori lucruri ciudate.
Siluete.
Animale.
Oameni dragi decedați.
Halucinațiile sunt foarte întâlnite
din cauza perturbării hotarului dintre starea de somn
și cea de veghe.
Visele tale pot continua.
"Se revarsă un pic."
Cum ai spus?
Deci...
ce fac acum,
dr. Vance?
Nu sunt doctor,
sunt un tehnolog de somn.
Bine.
Atunci, ce urmează,
dle Tehnician de somn?
- Tehnolog. - Tehnolog.
Da.
Spune-mi Arthur.
Ce urmează, Arthur?
Mai întâi, te programăm pentru un test care măsoară somnul,
monitorizăm undele creierului, inima și respirația în timpul somnului,
apoi folosim informația să organizăm un fel de plan de evadare.
Plan de evadare?
O serie de acțiuni pe care să le faci în timpul acestor episoade
ca să poți trece de ele.
Nu vor opri procesul, dar te pot ajuta să scapi de teamă.
Ești în regulă?
Da...
Ultimul doctor la care am fost, medicul meu de familie,
nu era expert.
Mi-a zis să nu mai mă uit la TV înainte de somn.
E drăguț să te asculte cineva.
Bei cafea?
Da...
Mă întrebi dacă vreau să bem o cafea?
Îmi trebuie pentru a completa istoricul sănătății.
Îmi pare rău.
- E în regulă. - Nu, am înțeles greșit.
Aveam să aștept până la finele ședinței să te întreb dacă vrei să bem o cafea.
Dar cum ai menționat asta deja...
Da.
Bine.
Ai avut vreodată o propunere mai bună în viața ta?
Una care include totul?
Zece!
Nouă!
Opt!
Șapte!
Șase! Cinci!
Patru! Trei!
Doi! Unu!
La mulți ani!
Da!
N-ai mai avut unul de mult timp.
Poți s-o faci.
Amintește-ți planul. Bine?
Controlează-ți respirația.
Încordează-ți pumnul.
Aprind lumina.
Bine? Așa.
Așa.
Încordează-ți pumnul.
Bine.
Da.
Ai reușit.
- Privește. În orice moment. - Bine.
Durează o veșnicie.
Nu, acum. O să-i pice fisa.
Uite.
Zece minute. I-a luat aproape zece minute.
Zece minute și 30 de ani.
- Ați cumpărat casa? - Săptămâna viitoare.
Arthur nu începe munca la UCLA până în iunie,
deci putem petrece ceva timp împreună.
- Grozav. - Da.
Luke a zis ca s-ar putea muta și el acolo.
Vine cu tine în vest, nu?
Da, o chestie între gemeni.
Nu mi-aș face speranțe prea mari. Adică...
Nu se știe dacă va putea s-o facă.
Sper că va putea.
Aș fi vrut să vină azi.
- O să-ți placă LA. Da? - Da.
Poți să faci surfing și să schiezi în aceeași zi.
- De ce? - Nu știu.
Nu știu de ce ai vrea să faci asta. Dar poți.
Și nu mai trebuie să mai cureți vreodată gheața de pe parbriz.
Ce drăguț!
E foarte drăguț.
Cel mai bine.
La ce te uiți?
La nimic.
La nimeni.
Am băut prea multă șampanie.
Meriți asta, Nellie.
Mulțumesc.
Adică,
Eleanor Vance.
Da.
Va trebui să mă obișnuiesc cu asta, dar îmi place.
E perfect.
OPT LUNI MAI TÂRZIU
A trecut mult timp.
Scumpo.
Relaxează-te!
Aprind lumina.
Nu!
Arthur!
Murise.
El murise, iar ea se întorsese.
Cât timp a trecut?
De când ai văzut-o.
Aproape doi ani.
De fapt...
nu am mai văzut-o de când...
l-am cunoscut pe Arthur.
Am început să o văd
când eram mică.
Am mai văzut-o după ce am plecat și am locuit cu mătușa mea.
Dar apoi a apărut el în viața mea și ea a dispărut.
Iar apoi l-a ucis.
Am mai vorbit de asta. Arthur a murit din cauza unui anevrism.
Știu.
Dacă știi, înțelegi că a fost un accident nefericit neprevăzut.
Știu că a părut a fi un anevrism.
E normal să cauți o vină.
Știu care e cauza.
Casa bântuită.
Corect.
Nu vă îngrijorați, dr. Montague.
Nu mă aștept să mă credeți.
Părul tău e foarte încurcat, dle Coamă.
Caut o perie pentru tine.
Dnă Dudley, ia uite ce am găsit!
Dumnezeule!
Ce set de ceai minunat!
Pot să-l păstrez?
Să vedem.
Unde l-ai găsit? În camera cu jucării.
Unde?
Uită-te la asta.
Stele.
O ceașcă cu stele.
Nu-mi vine să cred. Este frumoasă.
Știi,
cred că știu cui i-a aparținut.
Jacqueline.
Ceașca cu stele a lui Jacqueline.
Uite-o!
- Jacqueline? - Jacqueline Hill.
Casa aparținea mamei ei, dna Hill.
Asta a fost camera ei. Hazel. Numele ei era Hazel.
Este ea, când era mică.
- Ai cunoscut-o? - Da.
Am avut grijă de ea când era în vârstă. A stat în patul ăla.
Spre sfârșit a zis multe lucruri care nu aveau sens.
Unul dintre ele era că Jacqueline voia ceașca ei cu stele.
Nu am înțeles atunci, dar cred că înțeleg acum.
Pot să o păstrez?
Da, cred că poți păstra setul.
Dacă părinții tăi sunt de acord.
Am să o folosesc doar pe asta.
Pentru orice.
Suc, lapte sau orice îmi dă mami.
Asta dacă nu refuză mami.
Am spart o cană odată.
Nu am voie să am lucruri fragile.
Iar asta pare fragilă.
Nu, dragă.
Folosește-ți ceașca cu stele.
Insistă să ai ceașca ta de stele.
O dată ce ești la fel ca ceilalți,
nu vei mai vedea ceașca ta cu stele.
Ar trebui să o speli mai întâi. E plină de praf.
Nellie. Mami,
uite ce am găsit!
- Putem avea o serată cu ceai? - Nu acum.
- Domniță. - Te rog?
Nu.
Vino cu mine, acum!
Avem o treabă foarte importantă.
Să avem grijă de casa asta.
Să o reparăm.
Avem grijă de casă,
casa are grijă de noi.
- De ce ai făcut asta? - N-am făcut-o eu.
- Te-am văzut jucându-te cu cărbune ieri. - Pe verandă.
N-aș scrie pe perete.
Ce s-a întâmplat?
Îi spui surorii tale ce ai făcut?
Nu am făcut-o!
Zice că nu a făcut-o ea.
Ești bine?
Nu.
Parcă mă lovește un vătrai de fier în cap, iar fetele mele îmi strică...
Știți ceva?
Theo, o ajuți să curețe.
Să fie gata
până mă întorc.
E foarte prost dispusă.
Nu am făcut-o eu.
Jur!
Nu.
N-ai făcut-o.
Poți să simți?
Cu mâna?
Nu contează.
Oricum vor da jos tapetul.
VINO ACASĂ NELL
- Bună. - Mulțumesc că ai venit să mă iei.
Ce mai faci?
- Sunt bine. Mergem la...? - E pe Strada 7.
- E drumul spre stadion. - Bine.
Sunt mândră de tine.
Da. Sunt un adevărat învingător.
- E bun locul? - Da.
E un palat.
Ia-o la stânga aici.
O tabără de vară pentru drogați.
Sunt mândră de tine.
Nu contează unde o faci. Contează că vrei să te schimbi.
Voi fi mereu mândră de tine.
Tu cum ești?
- Eu? - Da.
Ce mai faci?
Sunt bine.
- Da? - Da.
Mi-a fost greu de când cu Arthur, știi.
Mi-a fost greu să dorm în casa aia...
Da. Adică...
Da, a fost...
Faci la drepta și oprești, te rog?
Mai am nevoie de o favoare.
- De ce...? - Îl vezi pe tipul ăla?
Tipul cu șapcă albă de acolo?
Da.
Vezi...
Uite cum stă treaba.
Trebuie să mă droghez înainte să intru.
Nu înțeleg.
Ajută, știi, te droghezi...
pentru ultima dată,
treci dincolo de poartă și scoți drogurile din sistem,
Apoi te faci bine, pentru ultima dată.
Ajută, chiar ajută.
Bine.
Am vrut să-ți cer să oprești aici
să cobor și să mă ocup de asta, dar...
Îl vezi pe tipul cu șapcă albă?
Îi sunt dator
și dacă mă vede că trec, și nu am bani suficienți,
nu..
Nu o să-mi vândă mie.
Dar pe tine nu te cunoaște.
- Deci... - Vrei să...?
- E doar... - Vrei să-ți cumpăr heroină?
- Nu e chiar cum sună... - Și apoi să te duc la dezintoxicare?
Nu e mare lucru, Nellie. Îți dau banii imediat ce ies.
O să meargă, îți promit.
Ascultă, m-am săturat de tâmpenia asta. Da? S-a terminat.
O fac de data asta.
Bine?
Ascultă, îi mint pe Steve și Shirl,
și pe Theo, dacă trebuie, dar nu...
nu pe tine, Nellie.
Niciodată pe tine.
Uită-te la mine!
Suntem doar noi doi.
Asta e! Momentul adevărului.
O fac. Doar că...
Am nevoie...
Să mă droghez încă o dată, doar ca să...
să pot trece de poartă și gata.
Asta este.
Mă crezi, nu?
Eu te-am crezut.
Întotdeauna te-am crezut.
Când eram copii și mai târziu, când ai zis că ai văzut...
când ai zis că ai văzut... Te-am crezut.
Crede-mă și tu.
- Cât costă? - Douăzeci de dolari.
O biluță. Doar atât.
Mereu am crezut în tine, știi asta?
Înțeleg.
Și mie mi-a fost foarte greu, dar nimeni nu vrea să vadă...
Vreau să văd. Bine?
Vreau să văd.
Înțeleg.
Deci,
mă ajuți să mă fac bine
și îmi povestești tot.
Bine?
- Bine. - Bine?
Bine. Da.
Vin imediat. La dracu'!
- Mulțumesc. - A scuipat-o din gură.
Da, așa fac.
Mai colecționezi nasturi?
Cum?
Să văd dacă pot găsi câțiva la centru.
Îmi pare rău.
Uneori avem nevoie de puțin ajutor, nu-i așa, Nellie?
Nellie?
L-am văzut pe fratele meu luna trecută.
A găsit un loc într-un centru și a avut nevoie să-l ducă cineva.
Și l-ai dus?
Da.
Luna trecută?
Exact.
Ai vreun motiv pentru care îmi spui acum și nu ai menționat asta
la celelalte ședințe de până acum?
Ce mai face?
Bine, de fapt.
Ai vorbit iar cu el?
Nu.
Primele zile când a stat acolo,
parcă am trecut prin cea mai grea gripă.
Am început să mă simt mai bine în a patra zi.
Și nu am mai avut dureri asociate sau altceva.
Nu crezi în legătura dintre gemeni, nu-i așa?
Cred că există o legătura empatică între gemeni, sigur.
Ei bine,
empatia dintre noi m-a făcut să mă simt rău în primele zile,
dar apoi,
a fost mai bine.
Cum îți merge noul tratament?
Ai... probleme?
Niciuna.
Grozav.
Sigur?
Ce fel de întrebare e asta?
Adică, evenimentul ăsta pare să te fi supărat.
Mai vrei să-mi spui ceva legat de asta?
A avut nevoie de ajutorul meu și l-am ajutat...
asta e tot.
Stai, ce ai făcut?
Trebuia să se facă bine.
Trebuia să mă suni.
Nu așa ajuți un drogat.
N-a fost mare lucru,
acum e bine.
Oprim discuția asta?
Ieșim?
- Vreau să văd plaja... - Nu încă.
- Vrei să...? Ai zis că o faci. - Te rog, știi că nu-mi place...
Ai zis că o faci.
Unde?
Perna.
- Care? - Aia.
Simți ceva?
Nu.
Îmi pare rău.
Aici. Theo.
Bine, bine.
Aici a murit.
Nellie, nu vreau să...
- Ai zis că o faci. - Hei!
Ce dracu', Nellie?
- Ceva? - Iisuse, nu! Bine?
Chiar nu poți simți nimic? Uneori îl simt aici.
Sunt foarte îngrijorată.
Asta simt.
- Vreau doar să știu dacă e încă aici. - Nu este.
Și e dureros.
Știu asta.
Îmi pare rău, dar nu poți...
Nu poți trăi așa.
Când ai făcut curat ultima dată?
Am venit să-mi văd sora.
Am crezut că o să mergem la un muzeu, la plajă,
am crezut că ne îmbătăm și plângem,
dar nu am crezut că voi fi tratată ca o servitoare.
Îmi pare rău!
Cu ce te ajută noul doctor, până la urmă?
Îmi pare rău.
Arăți mai rău acum decât arătai acum patru luni.
- Ți-a dat escrocul ăsta medicamente noi? - Nu e escroc.
Nu mă prea impresionează
și știu despre ce vorbesc.
Dumnezeule!
Sincer, Nellie, poate e mai bine să te întorci în est.
- Ești singură aici. - Îl am pe Steven.
Când nu e plecat la lansări.
Trebuie să fiu aici pentru Luke, când iese afară.
- Ca să aibă unde să stea după o beție? - E la dezintoxicare.
Te-a făcut să-i cumperi heroină
înainte să intre.
Știe Shirley ce te-a împins să faci? Tu nu iei bani de la familie?
Vrei să vorbim despre ce știe sau nu știe Shirley?
Adică?
Să înțeleg că nu. N-o să te lase să mai stai gratis.
Nellie.
Sunt de partea ta.
- Dar am limitele mele... - Doar cu noi.
Da, niciodată cu tine însuți.
Nu ți-a păsat de nimeni mai mult decât ți-a păsat de tine
și asta e trist.
Dar nu-mi ține lecții despre maturitate, Theo, nu din casa de oaspeți a lui Shirley.
A fost fascinant.
Prizonieri, jandarmi, vizitatori.
Au avut atât de multe povești să spună, mai multe decât am putut scrie în carte.
Șoapte în celule, uși de celule trântite,
siluete fantomatice.
Chiar sunete de instrumente muzicale și mașini de cusut.
Aș fi vrut să fi scris despre toate. Mai sunt întrebări?
Da.
V-ați întors împreună cu frații dvs. la Casa bântuită din '92?
Mă bucur că ați venit să mă ascultați astăzi,
dar sunt aici să vorbesc despre Alcatraz.
Da.
Păstrați legătura cu tatăl dvs.?
Repet, nu răspund la întrebări legate de familia mea.
Mai are cineva vreo întrebare,
care nu e legată de Casa bântuită?
Am eu o întrebare.
Dumnezeule! E Nell Crain.
Am o întrebare, Steve.
Nell.
Nu am știut...
Mă bucur că ești aici.
De ce continui să-i minți pe oamenii ăștia?
Poftim?
Întreb de ce le ceri oamenilor ăstora 30 de dolari de căciulă
ca să stea aici și să te asculte vorbind despre lucruri în care nu crezi?
Nellie, putem vorbi despre asta după lectură.
Nu.
Aș vrea să-mi răspunzi acum.
Ascultați, cu toții. Îmi pare rău.
Familia mea e ca orice altă familie.
- Nu suntem mereu de acord. - Dar nu suntem.
Ca orice altă familie.
Suntem diferiți.
Datorită locului unde am crescut.
Stai aici acum și vorbești despre fantome și spirite.
Vinzi bilete pentru privilegiul ăsta și nu crezi nimic din toate astea.
- Nell... - Și-mi spui că sunt nebună
și că mama era nebună și că Luke e nebun
și că suntem toți nebuni,
iar tu spui poveștile noastre.
Poveștile mele, aceleași povești de care mi-ai spus
- că sunt doar vise și halucinații. - Putem să vorbim despre asta mai târziu.
Mai ești și fratele meu mai mare.
Ar trebui să mă protejezi.
Dar îmi spui cele mai dure lucruri când încerc să-ți povestesc.
Iar apoi faci
bani cu duiumul.
- Nell. - Întreb doar de ce?
Nu ți-am cerut niciodată nimic.
Doar asta.
Vreau să știu de ce.
Ce dracu', Nell?
A fost o întrebare întemeiată.
Asta e munca mea.
Locul ăsta, consideră-l biroul meu.
Sunt la muncă acum.
Nu vii aici și mă faci de rușine așa.
- Eu te fac de rușine? - Iisuse!
Ai citit ce ai scris despre noi?
Ai avut șase ani ca să spui ce nu-ți convine.
De ce o faci acum?
- Nu-ți mai iei medicamentele? - Ba da.
Minciuni.
Te-am văzut trecând prin toate fazele.
Faza creștină, faza New Age,
faza terapiei cu cristale, faza antidepresivelor.
Nu ai dreptul să ne distrugi viețile,
pentru că treci la un nou tratament, Nell.
Nu e nici timpul, nici locul.
L-am înfruntat pe fratele meu.
Așa cum mi-ai spus.
Nu cred că am folosit cuvântul "înfrunta".
M-am dus la Ojai și i-am cerut socoteală,
în fața fanilor lui.
Să-i fi văzut fața!
Crezi că a avut un efect pozitiv?
M-am simțit bine.
Am să te întreb ceva
- și vreau să fii sinceră cu mine. - Da, îmi iau medicamentele.
Și iau atitudine.
Pentru prima dată...
de când mă știu.
Sigur îți iei medicamentele?
Pentru că nu a fost niciodată vorba de a-l înfrunta pe Steven
sau pe ceilalți frați.
Problema e că nu ți-ai înfruntat trecutul.
De câte ori vorbim de mama ta și de copilăria ta
sau de simptomele tale sau despre Arthur,
mereu ne întoarcem la același lucru.
Casa.
Există o justificare serioasă.
Cum poate o casă,
un ansamblu de cărămizi, lemn și sticlă
să aibă o putere atât de mare asupra oamenilor?
N-ai fost acolo niciodată.
Așa este.
Dar nici tu nu ai mai fost, de foarte mult timp.
Și dacă ai vedea-o astăzi, după toți anii aceștia,
goală în pădure, ai vedea că nu e un monstru.
Abia de este o casă.
Este o carcasă.
Adică, a mai locuit cineva acolo de 26 de ani?
E doar o clădire.
Probabil plină de...
desene pe pereți și mizerie.
- Eu... - Ce ți-ar spune Arthur
dacă ți-ar putea vorbi acum?
Cum crezi că ar vrea să fie restul vieții tale?
ZBOR DIN LOS ANGELES, CA
ZBOR CĂTRE BOSTON, MA
Ce facem aici?
Ne întoarcem la mama?
Nu încă.
Intrați!
De ce am părăsit-o pe mami?
E în regulă.
Totul este în regulă.
Vreau doar să stați un pic aici.
Trebuie să mă duc înapoi să o iau pe mami.
Pleci?
Mă întorc, promit.
Stevie, te ocupi tu de ei, bine?
- Ce-a pățit mami? - Părea rănită.
Când?
O aduc înapoi,
dar trebuie să plec acum.
Acum trebuie să aveți grijă unii de alții.
Faceți asta pentru mine?
Veniți aici!
Bine.
Încuiați ușa după mine.
- Ce naiba se întâmplă? - Nu știu.
Ai ieșit ultimul. Ce ai văzut?
M-a trezit tata,
m-a purtat afară.
- Nu sunt sigur ce... - Theo.
Ai văzut ceva?
Nu știu ce am văzut.
Ce vrei să spui? Părea mama rănită?
A căzut pe podea.
Unde?
Eram în Camera roșie.
Poftim?
Eram în Camera roșie și aveam o serată cu ceai
cu Abigail și mami.
Cum? Camera roșie e încuiată.
Nu era mami.
Unu, doi
trei, patru,
cinci, șase,
șapte. Haide!
Ai găsit-o pe mami?
Am găsit-o.
E bine?
E bine acum.
E doar vopsea.
Ar trebui să dormi un pic. Ai avut o noapte grea.
Te-am așteptat.
Nu știam dacă te mai întorci.
E bine, scumpo. I-am chemat eu.
De ce?
O secundă, scumpo.
Ce se întâmplă?
Trebuie să mă duc cu ei acum să răspund la niște întrebări,
dar unul din ei o să rămână cu voi până ajunge mătușa Janet.
- Poftim? - Va ajunge aici puțin mai târziu.
Mai târziu? Cât de mult înseamnă mai târziu?
- Nu durează mult. - Nu.
Ai mai spus că vii imediat
și a durat foarte mult.
Avionul mătușii Janet aterizează la...
N-ar trebui să ajungă mai târziu de ora două.
Vezi, deci...
când limba cea mică este la două...
și limba mare este la 12,
ar trebui să sosească, bine?
Ora două.
Păstrează asta,
voi încerca să vin cât de repede pot. Bine?
Bine, tati.
Sunt gata.
Mulțumesc.
Rahat!
Ce mai fac fratele și surorile tale de când a apărut cartea?
Ce mai fac zilele astea?
Știi cine aș vrea să scrie o carte? Tatăl tău.
Îmi pare rău.
Deci,
spuneți că nu vreți să țineți un priveghi?
Sunt Nell.
Sună-mă.
Nu pot înțelege, totul este atât de...
încurcat, îmi e greu să explic dar...
Îmi e teamă pentru Luke.
Ai vorbit cu el?
Sună-mă!
Sunt Steve. Îmi pare rău că nu am răspuns.
Am vorbit cu Shirley. Știu că ți-e teamă pentru Luke,
dar am sunat la centrul de dezintoxicare și e bine.
A primit moneda de 90 de zile azi, dacă îți vine să crezi.
Mă găsești mâine, dacă vrei să mai vorbim.
Sper că ești bine, Nellie.
Sincer.
Bine, bine.
Cât o să mai amâni asta, Nellie?
Bine.
N-ar fi trebuit să dormi toată ziua.
N-are nimic dacă te duci noaptea.
E doar o carcasă în pădure.
Nell?
Tati.
Scumpo, ești bine? Cât e ceasul?
Îți mai amintești de dna Gât-Întors?
Da.
S-a întors.
Bine.
Nell, unde ești?
Sunt acasă.
În pat.
Du-te la Steve și Leigh.
Mă duc la Orlando
și iau avionul către LA.
Steve e mai aproape, du-te la el.
Bine? Ne vedem mâine acolo.
Bine.
Te iubesc, tati.
Ești bine?
Sunt bine.
Îmi pare rău că te-am trezit.
Noapte bună, tati.
Unu, doi, trei, patru,
cinci, șase, șapte, opt,
nouă, zece,
unsprezece, doisprezece, treisprezece,
paisprezece, cincisprezece, șaisprezece...
Unde ai fost?
Optsprezece, nouăsprezece.
Vin.
Unde s-a dus, Nellie?
Aici ești!
Unde ai fost?
Trebuie să mergi la culcare.
O să avem o serată cu ceai.
Bine, atunci. Nellie, te caută mama ta.
Mama?
Shirley, unde e mama ta?
Vino!
E aici.
Mami.
Ce bine!
Ești aici.
Dar nu te-ai îmbrăcat.
Îmi pare rău.
BINE AI VENIT ACASĂ NELL
Nu am scris asta.
Știu. Știm.
Știu că nu ai făcut-o, scumpo.
Mereu am știut.
Te-am crezut mereu.
Acum trebuie să te îmbraci pentru somn.
Am ceva ce poți purta. Dulapul meu, sertarul din mijloc.
Ești atât de frumoasă.
Și tu, mami.
Dumnezeule! Trebuie să mergem jos.
Jos?
Bineînțeles.
Nu putem întârzia la recepție.
Suntem așteptate.
Arăți minunat.
Îmi pare rău pentru tot ce am spus. Ar fi trebuit să te cred mereu.
Despre tot.
Îmi pare rău că ne-am certat.
E în regulă.
Ai avut dreptate.
Sunt atât de mândră de tine, năsturaș.
Mulțumesc pentru că ai crezut în mine, Nellie.
A mers.
Nu mai m-am drogat datorită ție.
Bună, frumoaso.
Bună.
Mi-a fost dor de tine.
Atât de mult.
Mi-a fost dor de tine.
Știu. Bună.
Vino!
O să avem o serată cu ceai.
Nellie.
E al tău acum.
Mamă?
Este în regulă, scumpo.
Mami.
Trebuie să te trezești, scumpo.
Nu!