Most belépünk a titkok és felejtés közti birodalomba,
a csatornák közötti örvénybe,
az emberiség rejtett múzeumába,
az árnyékok magánkönyvtárába,
amelyek egyetlen misztikumból kovácsolt színpadon foglalnak helyet,
és csupán a logika és a mítosz határának frekvenciáján foghatók.
A Paradoxon Színházba.
PARADOXON SZÍNHÁZ
A ma esti előadás címe: „Határtalan éj”.
"Határtalan éj"
CAYUGA VÁROSHATÁR
Üdv! Indultok a meccsre a családdal?
Én megyek csak. Patricia Hobbsban van a gyerekekkel.
Hobbsban? Még jó, hogy nem velük játszunk.
De még mennyire, haver! A meccsen találkozunk.
Kösz a tüzet, Benny, de ég már egy cigi a kezemben.
-Mrs. McBroom téged keres. -Miért?
Nem tudom. Vacsoráztam.
Flinger húga rajtad legeltette a szemét.
-Nem igaz. -De igen.
Millie-vel együtt, miközben ide tartottam.
-A kutyafáját, mi van a lámpákkal? -Ezért hívtak.
Ne vedd el a kedvem, Benny! Ez nem tetszik nekem.
Arlo már nézi a tribün alatt.
Legutóbb egy mókus volt.
A szétrágcsált vezeték ott volt a csontváz szájában.
Zárlatot csinált, nem vehetjük fel, ha rosszabb lesz.
Nem tudom. Vacsoráztam.
Hányszor fogod még elmondani?
-Sam, mi a harci helyzet? -Egyfolytában villog odabenn.
-Csatlakoztassuk! -Nincs mivel tesztelni.
-Kitalálunk valamit. Dugd be! -Rendben.
Csak óvatosan! Ha megráz az áram,
kihullik a hajad, és nem randizol többé.
Dugulj el! Keresd meg Mrs. McBroomot!
Jó, de nem tetszik ez a hangnem.
Ha felvétel közben is villog, állítsd le,
vagy rád uszítom az egyik Buell fiút!
Everett! Szia! Mrs. McBroom téged keres.
Renny! Mit hadonászol ott fent? Tudom. És mit akar?
Fel-alá járkál, és mindenkitől azt kérdezi:
„Hol van Everett? Nem láttad? Mikor ér ide?”
Ezzel nem sokra megyek. Ülj vissza a tülköddel együtt!
Add ide! Valami baja van.
-Régebben harsonáztam. -Everett!
Megmutatnád, hogy működik a magnó?
Úgy cincogsz, mint a macska szájában vergődő egér.
Add ide a rezet!
Megmutatnád, hogyan működik a magnó?
-Persze. Hallod? Renny! -Nagyszerű!
-Miért? -Dobd már le!
-Nem eshet baja. -Mit árthatnék neki?
Engedd már el! Gyerünk!
-Ez az! Jó fiú. -Hová mész?
-Everett! -Szevasz, Renny!
-Arlo azt mondta, vigyelek le. -Miért? Hol van? Hová le?
Az öltözőben van.
Nem tudom, mit akar. Nekem nem mondanak semmit.
Meg sem hallgatnak. Annyit mondott: „Kapd el Everett-tet!”
Most értem ide. Nem fogok tudni segíteni.
-Hétkor adásban leszek. -Tudom.
Hiába mondtam neki.
Majd te megmondod.
Szóltam, hogy kapcsolják le az áramot a tornádó alatt, de nem hallgatnak rám.
Legutóbb egy mókus harapta át a vezetéket.
Még ott volt a szájában a drót.
Egyszer meg egy patkány rágta szét az eredményjelzőjét. Tudtál róla?
Nem.
Aztán egy bagoly költözött a könyvtár padlására,
mindenhol csontok hevertek
a zenekar egyenruhái között. Ellen Trank denevérkoponyát talált a zsebében.
Várj!
-Mit csinálsz itt? -Ne, várj! Ez én voltam.
-Arlo, kifelé onnan! -Egy pillanat!
-Mit keres itt Everett? -Te mondtad, hogy hozzam le ide!
-Én ugyan nem. -De igen.
-Nem. -Te mondtad.
Emmett-tet mondtam, nem Everett-tet.
Egyértelműen rákérdeztem, hogy a rádiós Everett-tet akarod-e.
-Emmett nem a rádiónál dolgozik? -Everett dolgozik a rádiónál.
Ha nincs szükség rám, már itt sem vagyok.
-Emmett sosem dolgozott a rádiónál? -Nem, csak én.
Emmett a Santa Mira Millsnél dolgozik. Villanyszerelő.
Várjunk egy percet! Ha Emmett a rádióban dolgozna...
-Te mondtad, hogy hozzam ide. -Várj!
A múltkori meccsre vegyük rá? Renny kéri vissza a pozanját.
Tudom. Ezért vettem el.
-Nálad van a szalag? -Minden meccshez ugyanazt használjuk.
A magnó hátlapja alatt van.
-Visszaadod Rennynek a pozant? -Ha nem okoz több galibát.
Valakinek móresre kell tanítania.
-Most rögtön? -Nem gond?
-Séta közben? -Rendben.
Akkor gyere! Meg kell néznem valamit.
-Megtaláltam. Ugyanezt használjuk? -Minden meccshez.
De ez áthallást okozhat, vagy nem?
-Szoktál Bibliát olvasni, Sam? -Igen.
-Ott a válasz. -Mire?
-Mindenre. -De...
Nem vehetünk új szalagot minden egyes meccshez.
Ha gond van, szólok Mr. McKeannek. Hátha vesz újat.
De most egyelőre ez van. Ha elmegy az áram, állítsd le!
-A magnóból nem lesz még egy. -Igen...
Na, halljam, mi a dallam!
-Minek neked Renny pozanja? -Nem tudtam, hogy a zenekarban vagy.
-Miért nem játszol? -Meccseken nem tudok.
Dolgozom, hogy Ruth eljöhessen megnézni.
-És a pozan? -Büntetés a rennyskedésért.
Tehát dolgozol? Mi van Ritával és Winifreddel?
Winifred éjszakás. Rita kilépett. Most Zeb boltjában dolgozik.
Mesélj a ketyerédről! Westinghouse?
-Igen. -Honnan rendelted?
A Montgomery Wardtól.
-Mutass valamit! Mit vettél fel? -Még semmit.
-Nem akartam elrontani. -Nem vettél fel semmit?
-Nem. -Van egy vadiúj magnód.
-És nem akarsz megnyomni egy gombot? -De igen, csak izgulok.
-Benne vannak az elemek? -Igen.
Akkor nyomd meg a felvétel gombot! Húzd ki a mikrofont! Elindult?
-Igen. -Rendben, akkor beszélj!
-Mit mondjak? -Például ezt.
Jobb kéz fel, mondd utánam: „Nem vagyok,
„és sosem voltam tagja a kommunista pártnak.”
Nem vagyok és sosem voltam tagja a kommunista pártnak.
Dodge Cityben és a kegyetlen vadnyugaton...
Egy rátermett rendőrbíró üldözi
a banditákat és a gyilkosokat. Következzen a Gunsmoke!
-Az L&M támogatásával. -Vissza akarod hallgatni?
-Igen. -Rendben.
Hajrá, Prérifarkasok!
Igen!
Ismernek a srácok, tudják a nevem. Komálom őket.
-Itt Fay Crocker. -Még nem indítottam el.
Tudom. Csak először van mikrofon a kezemben. Gyakorolok.
-Azt mondtam, fogd be. -Nem fogom!
-Az én magnóm. -Ez a beszéd!
Mindig így kellene!
Ilyen Cayuga királynője! Az 500 wattos Fay!
Itt Fay Crocker.
Először tartok mikrofont a kezemben.
Egy rátermett rendőrbíró üldözi a banditákat és...
-Hát nem izgi? -Irtóra!
-Nyomd meg a felvételt! -Ilyen a hangom?
Igen. Abszolúte Cayuga királynős. Nyomd meg, forogjon a szalag!
Mit vegyünk fel?
Akad téma bőven. Menjünk!
Fay Crocker, a Cayugai Gimi kürtművésze és felvételszakértője áll mellettem.
Mesélj magadról, Fay!
-Nem tudok. -Rajta, már elindult!
-Nyomjuk a rizsát! -Itt Fay... Egy pillanat!
-Ez meg mit jelent? -Hogy készítsünk felvételeket.
Kell a kezedbe egy cigi. Minden riporter füstöl.
-Én nem akarok. -Csak legyen valami a kezedben!
Magabiztosabb leszel tőle. Add ide a kürtöt!
-Nem lehet. -Miért?
Ha leesik, nekem kell kifizetnem.
-Az iskola tulajdona. -Semmi gond. Nyomás!
„Béka, Béka, 940.”
-Ez meg mi? -Egy háborús filmben hallottam.
-Nem mondanak ilyet a háborúban! -Talán más háborúkról beszélünk.
De ez nem háborús rádió. Valami érdekeset kell mondanod.
Várj! Odamegyünk Oliverékhez. Interjút készítünk velük.
Nem! Rémes ötlet. Egyáltalán nem vicces.
Válaszolnak pár kérdésre a meccs előtt?
-Szevasz, Everett! -Mi ez? Mit csináltok?
Interjúkat készítünk. A Cayuga nyeri meg nyolccal.
-Maga mit tippel? -Kérsz tüzet, Fay?
Nem, csak a kezemben van.
-Kérdezz tőle valamit! -Nem megy. Zavarban vagyok miattad.
Ugyan! Kérdezhetsz bárkitől bármit.
Tudták, hogy egy mókus szétrágta a kábelt a tornacsarnokban?
-Nem. Ma este? -Én tudtam.
Akkor volt, amikor Clem még tanított.
-Kérd meg, hogy fejtse ki! -Kifejtené?
Valójában egy csíkosmókus volt.
Tartsd oda neki a mikrofont!
-Meséljen még róla! -Nem tudok többet.
Kérdezd meg, mit gondol a csíkosmókusokról!
-Mit gondol a csíkosmókusokról? -Aranyosak.
Amíg nem jönnek az autóink, házaink és hajunk közelébe.
-Kérdezd meg, akarja-e hallani! -Meghallgatná a rizsát?
A rizsát?
-Nem rizsának hívják. -Te mondtad.
-A felvétel nem rizsa. -Ez adásban lesz?
Miféle kérdés ez?
Maga bekapcsolná a rádiót egy kocsiban trécselő családért?
-Nem hiszem. -Senki sem kapcsolná be.
Tessék, ez a filtermentes válasz.
Milyen vicces vagy! Honnan veszel ilyeneket?
A magnóhoz adják.
Csak a szájához kell emelnie a mikrofont. Figyelj, Daisy!
-Elég nagy vagy a kosármeccshez? -Igen.
Legalább ötévesnek kell lenned.
-Annyi vagyok. -Szerencséd!
Mert különben máris zsuppolhatnálak haza.
Jó szórakozást! Klafa a frizurád.
-Kösz, hogy idejöttetek, jó éjt! -Szia!
-Indítsd a felvételt, és kezdj beszélni! -Mit mondjak?
Ide a kürttel!
Nem fogom leejteni. Vedd elő a mikrofont! Vedd már elő!
Mi a kedvenc tantárgyad? A természettudományok, ugye?
-Igen. -Mesélj róluk!
Nagyon vigyázz rá! Robby Ritter letette a kürtjét
-a kocsijuk mögé, és áthajtottak rajta. -Nem rossz.
Hallotta, hogy Robby Ritter kürtjén áthajtott egy autó?
-Elnézést, mit kérdeztél? Szia, Fay! -Üdv, Mr. Stemmons!
Ez meg mi? Valami iskolai feladat?
Nem, csak kérdeznem kell valamit, és magnóra vesszük a válaszokat.
-Elromlott. -Mi?
Nem működik.
-De vadonatúj! -Nem tudom, mi történt.
Sajnálom. Önt majd máskor vesszük fel. Kösz, hogy időt szánt ránk!
Semmi baj. Jó éjszakát!
-Meg tudjuk javítani? -Nem romlott el.
A manusz egy szürke veréb. Le kellett ráznunk valahogy.
Nem romlott el?
Nem pazarolhatjuk a szalagot jelentéktelen emberekre.
A jó fészkes fenébe! Úgy megijesztettél!
A spórolt pénzemből vettem.
Így kell lerázni a nyámnyilákat. Ezt mondod nekik: „Bocs, de elromlott.”
-Aztán nem keresed őket. -Nekem ez nem megy.
-Miért ne menne? -Mert hazugság.
Legalább nem érzik kínosan magukat.
Nem, ha nem hozzuk őket kínos helyzetbe.
A sikerhez meg kell tanulni leállítani az embereket.
Nem vágyom sikerre.
Hékások, mutassátok az engedélyeteket!
Nem puska, Fred bátyó. Micsoda mázli!
Különben mind halottak lennétek. Fay vett egy magnót.
Kérdezz tőlük valamit!
Miről?
Már megint izgulok.
-Ez meg mi? -Egy magnetofon.
Kérdezz rá a „Béka, béka, 940”-re!
-„Béka”? Miről beszélsz... -Egy háborús filmben hallottam.
Tartsd a mikrofont a szádhoz!
Hallották valaha a „Béka, béka, 940” kifejezést egy háborús filmben?
-Szerintem a „Brékó, brékó”-ra gondolsz. -Igen. Nem jártam messze.
Fogj vissza! Mérföldekre voltál tőle.
-Neked is saját műsorod van, Fay? -Igen.
A Tinédzser randevú. A rádiós neve Cayuga királynője.
Várja a kérdéseket, és a tiniszerelemről beszél.
-Ez remek ötlet. -Akkor szerezd meg az engedélyt!
-Tanulj meg kérdezni! -Milyen engedélyt?
Hogy rádiózhass.
-Mentek a meccsre? -Nem. Dolgozunk.
Persze.
Nagyon jól csinálod, édesem. Hogy van anyukád?
Hallottátok a Grimaldi-esetet?
-Hogy megrázta az áram a kutyát? -Nem. Kérdezd csak Fayt!
Ne avatkozz a dolgába!
Nem az ő dolga. Grimaldiéké.
És Fay ismeri minden részletét. Csak kapcsoljátok ki a magnót!
-Pontosan ezt fogjuk tenni. -Ismeri az egész történetet.
-Fogd be a szád, Marjorie! -Most figyelj!
Nem beszéltem róla. A bíróságon is megesküdnék...
Húzzuk el a csíkot! Családi perpatvar.
Nem mondtam semmit.
-Isten és ember előtt? -Igen.
-Mi van Grimaldiékkal? -Nem pletykálok mások dolgairól.
Akkor mást kell felvennünk.
Nem megy. Annyira izgulok! És nem tudom, mit mondjak.
-De az előbb jó volt kérdezni. -Most csak ketten vagyunk.
-Ki volt a legflúgosabb hívód? -Tudom már, miről fogok beszélni!
Nem egy betelefonálóról, hanem tudományos cikkekről.
-Noná, Fay Cordelia Crocker! -Nem ez a második nevem.
Tudom. De mindegy.
Valójában nem tudtam, de tényleg mindegy.
-Mi van még benne? -Csak a fúvókám és hajcsatok.
-Hajcsatok? -Igen.
Anyukám szerint mindenhová kell rejteni párat,
-mert egy nap még jól jöhetnek. -Fura.
Ezt most olvastam, és szerintem irtó izgi. Ne nézz hülyének!
Sosem tenném. Ki vele!
Tudtad, hogy néhány hónapja
egy rádióvezérelt autó kifejlesztésén kísérleteztek a nebraskai Lincolnban?
Az RCA. Egy életnagyságún.
-Elképesztő! -Elektronikus útvezérlésnek hívják.
Fényekkel ellátott áramköröket helyeznek az útburkolatba,
hogy rádiójelekkel vezéreljék az autót,
irányítják a kormányt és a féket.
Csak kísérlet? Vagy már befejezték?
Áprilisban. Megnyomsz egy gombot a műszerfalon,
és az autó vezeti önmagát.
-Hihetetlen! -És ezt kapd ki!
Illetve ezt a kettőt.
Először is, észreveszi, van-e álló autó másfél kilométeren belül,
és automatikusan lassítja a forgalmat.
Az összes autót, mint egy halrajt.
Másodszor, nincs szükség hozzá a szemre, szóval ha rosszul látsz,
ömlik az eső, vagy vacak a fényszóród,
az autó ugyanúgy működik.
És egy hang a rádión át útbaigazít.
Ha az autópályán vagy, és le kellene hajtanod,
vagy át kell menned egy másik útra, egy hang megszakítja az adást,
és figyelmeztet a közeledő kijáratra, hogy átvehesd az irányítást.
Ez már három volt, de amikor olvastam,
annyira hihetetlennek tartottam.
Pedig ez a színtiszta igazság.
A nebraskai Lincolnban tesztelték. A Science Digest-ben olvastam.
Egy hang igazít útba a rádión át?
És mikor lesz ebből valami?
1974-ben. És 1990-re minden út elektronikus lesz.
-Tényleg? -Nem hiszel nekem, ugye?
-Csak szórakozol velem. -Dehogyis! Imádom!
Ez egy interjú, szerepet játszom.
Van még két sztorim. Van rá időnk?
Persze. Használjuk ki!
Ha az tetszett, ezt hallgasd!
-Ki vele! -Egy pillanat!
Át kell lapozni a hirdetéseket meg a kezdőknek való idegesítő vackot.
Tarts ki! Szóról szóra akarom felolvasni,
hogy ugyanolyan hatással legyen rád.
Ez az, meg is van.
„Képzeljünk el egy férfit, aki a New York-i Times Square-en
„lemegy a lépcsőn a metróalagútba.
„Beszáll egy kocsiba.
„Felrakja a bőröndjét a csomagtartóra, és leül.
„Elkezd olvasni egy könyvet. Egy óra múlva érzi, hogy a vonat megállt.
„Feláll, összeszedi a holmiját, fogja a bőröndjét,
„felveszi a kalapját, leszáll, felmegy az aluljáróból,
„és a Golden Gate-hídnál találja magát.”
-Mi? Ez meg hogy lehetséges? -Nem őrület?
A vonat 3000 és 8000 kilométer per óra közötti sebességgel halad
az országot átszelő alagutakban.
„Vákuumalagutas közlekedés”-nek hívják.
És az alagutak behálózzák az egész világot.
Kocsiba ülünk, ami végigsuhan az alagutakon.
-Egy pillanat! -Mindenhol ott lesz 2000-re.
-Benne van a cikkben. -Várj már egy kicsit!
Vagyis a másik dolog nem válik valóra? A rádiós autók és autópályák?
De igen.
Rövidebb távolságokra.
Ez meg a vonatok és repülők helyett lesz.
-Valóban? -Azt hiszem.
-Akár az óceánokon át is? -Azt hiszem.
Vagyis nem tudom. Erről nem írnak.
Úgy tűnik, maradt időnk még egyre. Megvan a harmadik történet is?
Igen. Várj!
-Kettőre is elég, vagy csak egyre? -Egyre.
-Jól van. -Gyerünk!
Ez lesz az utolsó. Anya szerint nem történhet meg.
Azt mondta: „Csak a magazint akarják eladni.”
Érdekes felvezetés. Folytasd!
A jövőben minden újszülött kap egy telefonszámot,
ami egész életén végigkíséri.
Lesz egy tenyér nagyságú készülékünk, kagylószerű, de kézibeszélő nélkül.
Vagy pici hangszórók és mikrofonok lesznek helyette.
Az egyik oldalán tárcsázunk, a hátulján pedig
lesz egy liliputi képmező, egy mini tévéképernyő.
A zsebünkben tartjuk majd, hogy bármikor felhívhassuk a barátunkat
Rómában, New Yorkban, bárhol, és látjuk az arcát is a készüléken,
és színesben beszélgethetünk.
-Ez melyik magazin? -A Modern Mechanix.
A cikk már jó pár éves.
Azt is írták, ha felhívod a barátodat,
és nem veszi fel, akkor fix, hogy meghalt.
-Honnan tudhatnád, hogy meghalt? -Mert mindig nálunk van.
Ezt nem hiszem el. Úgy hangzik, mint egy űrregény.
-Tudom. -Egyetértek anyáddal.
Okos nő.
Elhiszem a vonatalagutakat és az autópályákat,
de az aprócska tévés telefon marhaság.
Oké, jó móka volt.
Sietnem kell. Hallgasd a műsort! Jó?
-Rendben. Köszönöm. -Nézz a lábad elé!
-Itt van a magnóm. -Mit mondtál?
Megvettem a magnót.
-Ez az? -A Westinghouse.
Everett-tel felvettük magunkat idefelé jövet.
-Azt vetted, amiről beszélt? -Igen, figyelj!
...Rómában, New Yorkban, bárhol,
és látjuk az arcát is a készüléken, és színesben...
Milyen klassz, Fay! Nagyon vicces fiú.
És mondta, hogy mikor felvesz valamit, „nyomja a rizsát.”
-„Nyomja a rizsát”? -Igen.
-Jó tudni. -Igen.
-Láttad a pocasseti fiúkat? -Egy pillanatra a meccs előtt.
Épp leszálltak a buszról. Jó magasak.
-Jaj, ne! Tényleg? -Igen.
Négy-öt indián srác is volt a csapatban.
Lehet, hogy lakik pár család arrafelé,
és mind testvérek vagy unokatestvérek.
Elvernek minket, mint a dobot. És nem azért mondom, mert indiánok.
Valódi felnőtteknek tűnnek azokban a mezekben.
Akkor kikapunk.
-Itt nem pislákoltak a lámpák? -Nem. Miért?
Az iskolában igen. Arlo már dolgozik rajta.
Legutóbb, amikor még tanítottam, egy mókus miatt volt.
Szétrágott egy vezetéket. Na jó, indulok.
A San Mirial-i vonal állandó jelet ad, szóval nem működik.
Ha kihúzod, Fran és Judith is tudni fogja.
Szia!
Kérem a számot.
Ez itt a WOTW Rádió az új-mexikói Cayugából,
és jönnek az óra hírei.
A Boeing bevezette új járatát egy sajátos...
Kérem a számot.
Sherman rendőr tizedes megerősítette, hogy az incidenst...
Kérem a számot.
Halló?
...szigorúan titkos koncepció. Kevesebb lesz az ellentmondás, és...
Város neve? Központ.
Szia, Winnie! Én vagyok az.
Meghallgatnád ezt a hangot?
-Hallottál már ilyet? -Nem. Dugd vissza!
-Szólok pár lánynak, hogy hallgassa meg. -Rendben.
Winnie, van egy másik hívásom, majd visszahívlak.
-Kérem a számot. -Halló?
Halló?
-Halló? -Asszonyom!
Letenné, és visszahívna újra?
Azért telefonálunk...
Egy furcsa, hatalmas, szürke valami a földem fölött, körülbelül...
Mint egy tornádó...
Csak gyorsabban forog. Kérem, küldje a rendőrséget...
-Vészhelyzet van? -Van valami a kanyonban.
-Megmondaná, hol van? -Lemegyünk a pincébe.
Halló?
Szia, Josie! Itt Fay. Pruitt vagy Boker hadnagy ott van?
Nincsenek. Együtt mentek el.
Az őrsön sem vették fel. Senki sincs ott?
Itt voltak, de egy kamionos pont most jelentett valami furcsát.
-Mit? -Nem mondta.
Csak azt, hogy felkorbácsolta a szelet, és kiborult a rakomány...
Abbott hadnagy sincs ott? Szolgálaton kívül?
-Mert Judy a meccsen pomponozik, nem? -Igen, de nem láttam itt.
Megpróbálnád megkeresni?
Valószínűleg ő is Mr. Bokerrel és Mr. Pruitt-tal van.
-Mi történt? -Nem tudom. Valószínűleg semmi.
Van egy hívásom.
-Szólnál, ha hallasz valamit? -Rendben. Szia!
-Város neve? Központ. -Fay, hová tűntél?
Winnie, kaptunk egy hívást,
és ugyanaz a hang jött a vonalból,
de a hívó nem adta meg se a nevét, se semmit.
Nem hiszem, hogy megsérült. Mit csináljak?
Winnie?
-Halló? -Szia, Ethel!
-Hallgatod a rádiót? -Nem, a tévét néztem.
Szólj, ha hallasz valami hangot a rádióban!
Mire gondolsz?
Pár perce volt valami a vonalban, és azt akartam...
Már nem hallom. Csak azt akartam tudni...
-Hívd fel Everett-tet! -Nem akarom zavarni az adás közben.
Ne szégyenlősködj! Nem zavarja, ha te hívod...
Ethel?
-Halló? -Jó estét, Grace!
Átugrana Ethelhez és Maddyhez?
Próbáltam Van Ortonékat, de a meccsen vannak.
-Attól tartok, mindenki ott van. -Ki beszél?
Fay vagyok.
Istenem! Ha nem látom az arcot, teljesen összezavarodok.
-Megnézné őket? -Persze. Minden rendben?
A konyhában vagyok, épp süteménytésztát gyúrok.
Szerintem igen. Hívtam Ethelt, de megszakadt a vonal.
Sok problémánk van ma este a vonalakkal.
Lássuk csak!
Lemoshatom a kezem, vagy menjek azonnal?
Most is mehetek, de csupa ragacs lesz a kilincs.
Nyugodtan mosson kezet! Ráér. Biztos nincs semmi baj.
Hol van anyukád?
-Éjszakás. -Emlékszem is, hogy mondta.
Bocs a késői hívásért. Próbáltam Gertie-t, de a meccsen vannak.
-Mindenki a meccsen van. -Semmi baj.
Ezt befejezem. Aztán átmegyek, és visszahívlak.
-Ethel vigyáz a babára? -Igen.
Rendben. Adj pár percet!
-Rendben. Köszönöm. Viszhall! -Szia!
És már forog is. Íme!
Jimmy Rain és a Crocs a „Hoppin' and Cookin'” című dalukkal.
Ez itt az Országúti Slágerek Everett Sloannal,
a Santa Mira Mills és a Cloverbloom Honey jóvoltából.
Társszponzorunk az Udder Stand, amely a legfinomabb fagylaltokkal
és legédesebb szürcsölnivalókkal látja el a völgyet.
Tudjuk, hogy mozgalmas este ez mindenkinek
az idény első meccsével, amely rögtön egy völgybeli rangadó.
Ne feledjék, a kosárlabdaidényben
az Udder Stands a meccsek idejére bezár, majd újra kinyit egy órára
azok kedvéért, akik késő esti rágcsára vágynak,
mielőtt hazaviszik a járgányt, és ágyba bújnak.
Ez a nagy igazság. Mindig csendes az este,
amikor a kosárcsapatunk játszik. Mind az öt hallgatómnak üzenem,
telefonáljanak, küldjenek egy dalt valakinek, aki minket hallgat.
Reméljük, az adás végéig velünk maradnak.
És itt a pontos idő: 12 perc telt el a hírek óta.
Nézzenek ki! Tizenöt fok van.
Maradjanak ezen a hullámhosszon, és élvezzék a zenét!
Máris jön Gabe Gunton
és a "Screamin' Scooch” az Országúti Slágerek-ben.
Itt a WOTW, a „Csodabogár” Everett Sloannal.
Fay vagyok. Bocs. Ne haragudj!
-Azt hittem, egy betelefonáló. -Tudom, sajnálom.
A magnóról van szó?
Nem, valami hang volt a vonalban, és zavarta az adást.
-Soha nem hallottam még. -Zavarta a műsoromat?
-A rádión keresztül. -Milyen hang volt?
-Be tudom kapcsolni. -Mexikóinak tűnt?
-Nem. -Összeakadnak olykor a jeleink egy...
Lehet, hogy veszélyt jelent. Hívott egy hölgy...
Miért? Hogyhogy? Itt jó volt a vétel.
-Mikor történt? -A hírek elején.
-Haragszol? -Nem. Csak nem tudom, mit tehetnék.
-A rádióddal lehet gond. -Meghallgatnád a hangot?
-Ugyanez a hang zavarta a műsort? -Igen.
-Néha fedték egymást. -Kapcsold be!
-Sosem hallottam ilyet. -Én sem. Aztán egy hölgy felhívott,
hogy valami történik a város szélén, és lemegy a pincéjébe,
és ugyanez a hang jött a vonalból.
-Felhívtam Ethelt, de megszakadt a vonal. -Mikor is zavart bele a műsoromba?
A hírek legelején.
Nem hallottam, de ez zárt rendszer,
tehát, ha benne volt, vissza tudjuk hallgatni.
Maradj vonalban, amíg visszajátszom! Szólok, ha hallok valamit.
Rendben.
Itt a WOTW Rádió az új-mexikói Cayugából,
és jönnek az óra hírei.
A Boeing bemutatta új...
-Ez volt az. -Mi?
-Pont így hangzott. -Nem hiszem el...
-Miért? Valami baj van? -Jó kérdés.
Ha külföldről jött, vagy valami kód, a légierő a városba jön.
-Tényleg? -Igen.
-Bajba kerülhetünk? -Nem csináltunk semmit.
Ez igaz.
Tényleg igaz.
Küldd át azt a jelet! Beteszem adásba.
Hátha hallja valaki, aki tud róla valamit.
-Biztos, hogy nem kerülünk bajba? -Na és? Legalább van egy kis izgalom.
Rendben, már csinálom is. Küldöm a jelet.
Most tíz percig ne hívj!
Nem kell téves riasztás. Tíz perc.
Értettem. Várom, hogy hívj. Küldöm.
Pont, ahogy mondtam.
Gabe Gunton, majd a „Crazy Waves” a The Golden Glowstól.
Itt a WOTW, 7.18 van.
Van egy kérésünk a rejtélyek kedvelőihez.
Furcsa hang kószál a völgyben ma este.
Szeretnénk tudni, mit gondolnak róla. Hátha egy tapasztalt szakértő
vagy egy feltörekvő rádióamatőr zavarja az antennánkat.
A hangot megfejtő telefonáló
megnyeri Elvis szőnyegének egy darabját, egyenesen a memphisi villájából.
Élnek a vonalak. Várjuk a hívásokat.
HAZAIAK 20 VENDÉGEK 17
Átadásos passz.
És még egy.
És a harmadik.
Úgy tűnik... Így is van.
Megszerzi a labdát, végigviszi a pályán.
Bemutat egy dobócselt, majd passzolja a labdát.
Még egy passz. Úgy tűnik, dobni készül.
-Mégsem. Továbbadja. -Így van.
És kosár! Még két pont.
Bárhonnan képes bedobni.
Passz.
És meg is van!
-Van egy telefonálónk! -Kapcsold!
-Úgy tűnik, tud valamit. -Kapcsold!
Kapcsoljuk, uram.
Üdv, uram! Everett Sloan vagyok. Hallja, amit mondok?
Üdv, igen! Hogy van?
-Köszönöm, jól. Megtudhatnám a nevét? -Billy vagyok.
Rendben. Köszönöm, Billy.
Tájékoztatnom kell, hogy tilos káromkodni és sikamlós történeteket mesélni.
Az állásomba kerülhet. És mivel nem tudom késleltetni az adást,
meg kell ígérnie, hogy nem lesz ilyesmi az élő adásban.
Persze. Megértem. Amúgy sem szoktam káromkodni.
Megszegem a szabályokat, szóval legyen őszinte velem!
Szóljon, ha valamit inkább adáson kívül mondana el!
-Felteszek egy lemezt, és szünetet tartok. -Rendben. Menni fog.
Jól van. Rögtön adásban leszünk. Három,
kettő,
egy!
És újra itt! Megszakítom a zenét, mert van egy hívónk, aki tud valamit.
Billy, megosztaná velünk?
Igen, talán segíthet a történetem.
Az is lehet, hogy nem, de azért elmondom.
Jól van, Billy. Hallgatjuk.
A hadseregben szolgáltam, és mindig voltak olyan feladatok
vagy munkák, melyekről semmit sem tudtunk.
Hogy érti ezt?
Kirendeltek helyszínekre anélkül, hogy elmondták volna, hol vagyunk,
érthetetlen dolgokat csinálni. De ez megszokott a hadseregben.
Egy este felébresztett a felettesem.
Azt mondta, vegyek egyenruhát, és jelentkezzek szolgálatra.
Aztán jött egy hordozó, és én szálltam be egyedül.
Több helyen is leszálltunk, hogy felszedjünk más srácokat is.
Aztán vagy két órát repültünk.
És amikor leszálltunk, beraktak minket egy buszba,
aminek minden ablaka feketére volt festve,
hogy ne tudjuk, hová megyünk.
Még mindig egy bozótos, sivatagi síkságon voltunk, mikor megérkeztünk.
De láttunk sátrakat, alagutakat,
föld alatti laboratóriumokat és amolyan tesztbunkereket is.
Egy ismeretlen tiszt rövidesen eligazítást tartott,
és azt is elmondta, hogy minden, amit látunk, titkos,
és ha valaha is beszélünk róla,
az veszélybe sodorná Amerikát, és úgyis megtudják.
Kivezényeltek egy sziklás, homokos mélyedéshez,
hogy valami négyzet alakú gödröt ássunk
különféle gépek segítségével.
Kőtömbökből falakat húztunk, és betont terítettünk a földre.
A kivágott ablakok egy megfigyelőszobára és szellőztetőre nyíltak.
Ebben a föld alatti szobában kellett aludnunk,
ami tele volt tábori ágyakkal és hadieszközökkel.
Egy reggel, mikor szolgálatra jelentkeztem,
valami hatalmas dolgot láttam a gödörben, ponyvával letakarva.
Mifélét?
Nagyobb volt, mint egy repülőgép, de senki sem nézhette meg.
Egész nap őrizték.
Hogy nézett ki?
Többnyire sima volt, de töröttnek vagy sérültnek tűnt,
mert volt rajta néhány egyenetlen rész.
Amerikai lehetett?
Nem lehetett kideríteni.
Nem kérdezünk ilyeneket.
Ugyanúgy szeretnénk tudni dolgokat, mint bárki más.
De bízunk a feletteseinkben, és teljesítjük a parancsokat.
Ez azonban nem hagyott nyugodni.
Miért?
Talán, mert annyira titkolóztak.
Mi történt ezután?
Óvatosan mennyezetet húztunk rá.
Amikor már nem kellettünk, felraktak egy repülőgépre.
Amint a propellerek elkezdtek forogni,
és épp felszállni készültünk,
valami hang jött a rádióból.
Milyen hang?
Ugyanaz, mint amit az előbb bejátszott.
Biztos, hogy ugyanaz?
Nem tudnám elfelejteni.
Amikor végre elindultunk, láttam az ablakból,
hogy katonák földdel szórják be a kifutópályát,
mintha ott sem jártunk volna.
A hang pedig megszűnt, ahogy távolodtunk.
Amikor visszajöttem, egyre rosszabbul lettem.
Valamiféle tüdőbetegség alakult ki néhány hét leforgása alatt.
Nehezebben vettem a levegőt,
és szerintem az a sivatagi terület okozhatta.
Vagy talán sugárzás.
Mert mindig egészséges voltam.
Aztán katonai kórházba kerültem egy időre.
Pár évre rá találkoztam az egyik sráccal,
aki szintén ott volt velem a sivatagi kiküldetésen.
Megkérdeztem, nem lett-e beteg utána,
és ő azt mondta, de igen.
Azt is elárulta, hogy másodszor
választották ki ilyen munkára.
Elmesélte, hogy egy éjszaka Nevadába vezényelték,
és a Colorado folyóhoz vitték,
ahol egy uszály
a méreténél kétszer nagyobb valamit szállított a folyón.
Pár óra múlva kikötöttek
egy rögtönzött állomásnál,
ahol két katonai teherautóra pakolták a rakományt.
Amikor befejezték a rakodást,
ugyanaz a sivatagban hallott hang
jött a rádiókból a parton és az uszályon egyaránt.
Aztán a két katonai teherautó eltűnt az éjszakában,
és a hang is megszűnt.
Tudta, hogy mi volt az?
Nem.
De a sivatagi kiküldetésünk után többfelé érdeklődött,
és hallott egy másik srácról, akik szintén tudott a hangokról.
Találkoztunk vele a bázison kívül,
de csak részleteket ismert.
A seregben mindenki csak részleteket ismer.
Senki sem tud mindent.
Ez is a terv része.
Ezért állítják össze a csapatokat az ország különböző tájairól,
és egyszerre csak egy feladatra hívnak be minket.
Hogy senki se tudjon meg mindent.
Egy pillanat, elnézést. Egyértelműbbnek kell lennie.
Ez a hang akkor katonai?
Mi is ezt kérdeztük a sráctól a Walkerről.
És mit mondott?
Hogy nem katonai.
És nincs köze más ország katonaságához sem.
Több ezer méterrel magasabbról jött, mint ahová mi eljuthatunk.
Honnan tudta?
Radarkezelő volt.
-Gyakoriak ezek a jelek? -Nem.
Feltételezem, ez még a Szputnyik előtt történt.
Évekkel előtte.
És a jelek kapcsolatát is észlelték.
-Hogy érti ezt? -Kommunikálnak.
Az egyik üzen valamit az ég egy bizonyos pontjáról,
és egy másik válaszol rá.
Néha Szputnyik-magasságban észlelték őket,
máskor alig száz méterre a földtől.
-Hol? -Sok helyen. Mindenfelé.
Hogyhogy mindenfelé?
Billy?
Billy, én... Azt hiszem, elvesztettük.
Üzenem mind az öt hallgatómnak, hogy elvesztettük Billyt.
Megpróbáljuk visszakapcsolni az adásba. Egy pillanat, és jövök.
-Mi történt? -Megszakadt. Ugyanez történt...
-Hívd vissza! -Nem megy.
-Miért nem? -Gőzöm sincs, hol lakik.
-Hívd a hollomani központot! -Nincs értelme, talán álnéven...
-Nem tudod visszahívni? -Nem.
-Keresd ki a telefonkönyvben! -Mint „Billy Holloman környékén”?
Jól van.
A fenébe!
Várj, van egy hívásunk!
-Város neve? Központ. -Az alamogordói kezelőt.
Kapcsolom.
-Cayuga, kérem a számot. -Billy vagyok.
Máris kapcsolom. Everett, itt van!
Billy, mi történt? Szükségünk van a telefonszámára.
Sajnálom, de nem adhatom meg.
Akkor nem tehetem vissza az adásba.
Szeretném, de ez etikai vétség lenne.
Mert nem tudhatom, hogy igazat mond-e.
Tudom. Megértem.
Nem akarom bajba keverni.
Meg kell kérdeznem, miért mondja el ezt nekünk.
Bajba kerülhetünk miatta?
Talán, mert beteg vagyok.
És öreg.
És senki sem figyel ránk.
Tudniuk kell, mit tettünk értük.
Miért gondolja, hogy nem figyelnek magukra?
Részben azért, mert fekete vagyok.
-Sajnálom, ha ez gondot jelent. -Nem jelent.
Sejtettem, hogy erről van szó.
Csak sosem volt még fekete telefonálónk.
Sajnálom, el kellett volna mondanom.
De mindenki fekete volt ezeken a kiküldetéseken.
Vagy mexikói. Mi csináltuk az alja munkát.
Úgy gondolja, szándékosan csinálták?
-Tudom, hogy igen. -Miért?
Mert ránk ki hallgatna?
De van valami, amivel ellenőrizhetné,
hogy nem csak kitaláltam az egészet.
Erre szükségünk lehet, mert maga is tudja,
hogy jelenleg csak a szava van.
Van egy férfi, akiről mesélni...
Bocs a félbeszakításért, de felveszem
az adáson kívül mondottakat is, nem gond?
-Csak nyugodtan. -Rendben. Folytassa!
Szóval ez a srác a Walker támaszpontról,
a radarkezelő, akivel kinn találkoztunk,
nyugdíjba vonulása után sem mondott le a jelekről.
Sőt, tudatosan figyelte őket,
hogy megpróbáljon egyet maga is felvenni
rádióval és haditechnikai eszközökkel, amiket maga javított meg.
Sikerült észlelnie valamit?
Igen.
Hosszú időbe telt, de egy este végre elkapott egyet.
És felvette.
Aztán másolatokat készített, és elküldte néhányunknak.
Olyan srácoknak, akik részt vettek titkos küldetéseken.
Minek vélte a jeleket?
Pont ez a bökkenő.
Mert azt mondta, hogy valami, ami beszél,
majd eltűnik,
és olyan magasan van, hogy nem látható.
-Készített másolatokat? -Igen.
És elküldte nekünk.
A környéken élő srácoknak, akik ott voltak a kiküldetéseken.
Amikor végre megkaptam,
kerestem egy lejátszót, visszahallgattam,
és megfagyott az ereimben a vér.
Miért?
Ugyanazok a hangok voltak, mint amiket a sivatagban hallottam.
-Megvan még a szalag? -Nem.
Nem akartam, hogy elkapjanak vele, ezért elégettem.
Van egyik másik úriember, aki a légierőnél szolgált,
aki szintén volt egy ilyen titkos küldetésen,
hallotta a hangokat is, és Cayugában él.
Ő is kapott egy ugyanilyen szalagot. Azt hittem, azt játszotta be.
Szóval van egy másolat Cayugában? Kinél?
Egy volt légierősnél, Raymond Bucknál.
Tehát ő is kapott egy felvételt a jelekkel?
Raymond Buck meghalt.
-Nem... -Azt mondta, elhunyt?
Igen.
Sejtettem, hogy bekövetkezhet.
Sajnálom, Billy.
Nem ismertem olyan jól.
Nem tudja, hol lehet a szalag?
Nem. Esetleg a gyerekeinél, ha vannak?
Mrs. Buck odaadta az összes szalagot a könyvtárnak.
-Ott nincs is magnetofon. -De, az alagsorban van.
Még nem volt idejük átnézni mindet.
Zárva van. És nem léphetsz le.
Mindenki a meccsen van. Nem lesz hívás. És be tudok jutni a könyvtárba.
Billy, mi történhet, ha megtaláljuk és lejátsszuk?
Nem tudom.
De ha a végére akarnak járni, most tegyék,
mert van valami odafenn.
És nem maradnak sokáig.
Rendben, Fay, futás!
VÁROSI KÖNYVTÁR
Szállj be!
-Elloptál egy kocsit? -Nálad vannak? Nem.
Igen. Megszerezted?
-Elloptam egy biciklit! -Mondd már!
-Itt vannak. -Jól van.
-Kié ez a kocsi? -Mr. McKeané.
-Tudja? -Persze, hogy nem.
Adsz Billynek Elvis szőnyegéből?
Mi?
Azt mondtad, hogy a betelefonáló kap egy darabot Elvis szőnyegéből.
Igazából nem Elvis szőnyege. Az volt, de már mind elajándékoztunk.
Jack Sage-nél és Red Gantnél van.
Jess Pervis szőnyegeit ajándékozzuk el.
Ez hazugság!
Az emberek azt hiszik, hogy Elvis szőnyege.
Fogd be, Fay!
Billy? Itt Fay, a cayugai kezelő. Túl sok a szalag.
Nem emlékszik, milyen volt?
Jó régen történt, de szerintem átlátszó volt.
Mindegyik az.
Billy?
-Megszakadt a vonal. -Mi?
Billy?
Csak a központból tudnám visszakapcsolni.
Maradj! Adogasd egyenként, és szállj ki a székemből!
Nem hiszel Mr. Billynek?
Nem tudom.
De ha van valami az égen, azt tudni akarom.
Baxter négyéves...
Nem.
A következőt!
-Honnan tudod, hogy mit keress? -Nem tudom.
-Lehet, hogy rávett valamit? -Igen.
Nagyon is. Sajnos.
Így megtettem, és...
-Ez milyen magnó? -A Maggie PT-6.
-Maggie? -Igen, a Magnecordból.
A te magnód rádiós testvére.
A meccsek és a hirdetések leadására.
Másnap újra meghallgatják a meccset,
-holott tudják, mi történt? -Igen.
Hallani akarják a fiuk nevét a rádióban.
Nem ez az.
-Bajba kerülhetsz? -Ha igen, nem érdekel.
Jó rádió.
És jobb álláshoz juttat majd valahol máshol.
-Hová akarsz menni? -Nem tudom.
Talán a Nyugati Partra. Ott történik minden a rádiózásban.
Én is el akarok menni.
Ha Maddy nagyobb lesz. Majd egyszer.
Hová? Mit akarsz csinálni? Főiskolára menni?
Inkább csak egy nagyobb telefonközpontba valahol.
Most csak egy kórház, szálloda vagy iskola
telefonközpontjában dolgozhatnék.
Ha nagyobbra vágyom, nagyobb városba kell költöznöm,
és megcéloznom egy telefontársaságot.
-A főiskola kizárt? - Nem engedhetem meg magamnak.
Vehetnél fel hitelt. Utánanézhetnél.
Az klassz lenne!
Szentséges ég!
Ez az.
-És tisztán kivehető. -Mit akarsz csinálni?
Emberek, van egy másik hang is, amihez segítség kellene.
Hallgassák meg, és keressenek! Billy, ha ez az a hang, hívjon!
Rendben. Már jön is, srácok.
-Istenem! -Everett?
-Istenem! -Mit csináltál?
-Szórakozol velem? -Nem.
-Ne moccanj! -Mi folyik itt?
Nyugi! Van itt valahol egy zseblámpa.
-Mi folyik itt? -Nyugodj már le!
Egy ezüst zseblámpa.
Tudtam, hogy baj lesz.
-Basszus! -Mit csináltál?
Semmit! Nem tudom!
Idekinn égnek a lámpák.
Áramszünetet okozott a...
-Mit csinálsz? -Felveszem későbbre.
-Miért változtatod meg a hangod? -Mire gondolsz?
-A rádióban más lesz a hangod! Miért? -Mert ez kell a rádióba!
Per pillanat nincs szükségem a vádaskodásodra.
-Ne! -Mi?
-A központ! -Várj!
A fenébe is! Szállj be!
Túl sokáig voltam távol.
-Miért futsz el mindig? Kocsival jöttünk. -Nem szoktam autózni.
Mindenhová gyalog megyek.
Jól van, semmi gond.
Még mindig azt hiszed, hogy nem történik semmi?
Csak az lehet, hogy kémkednek utánunk, vagy meg akarnak szállni.
-Kik? -A szovjetek.
-Tényleg így gondolod? -Tuti biztos.
Pontosan itt jönnének be. A déli határnál.
Kérem a számot. Elnézést a várakozásért!
Kérem a számot. Kapcsolom.
Nem tudnám megmondani. Nem ön az első, aki...
Igen, szólunk nekik. Köszönöm.
Kérem a számot. Értesítjük a járőröket.
Minden hírt továbbítunk. Köszönöm.
Kérem a számot. Elnézést a várakozásért!
Rendben, köszönöm. Viszlát! Köszönöm. Viszlát!
Azt mondják, van valami az égen.
Háromnegyed nyolc. Jegyezd le!
-Nem tudod felvenni? -De igen.
Este 7.45 van. Valami történik...
Láttátok? Átment?
Az égen az a valami. A Culp Canyontól követtük.
Bertsie vagyok. Ő meg Gerrie.
Most inkább Gerald.
Everett vagyok. Ő itt Fay. Elment az áram...
-A rádióállomáson dolgozol? -Az Országúti Slágerek-ben.
-Hallgatták? -Százharminccal hajtottunk...
Igen. Ő csinálja a régi dolgokat. Én a slágereket.
Nem szoktuk hallgatni. Nem csípem az új dolgokat, de Gerrie igen.
Kérem a számot.
Igen, Everett itt van. Szeretne beszélni vele?
Rendben, kapcsolom.
Everett, az egyes táblához! Egy hölgy keresi az állomást.
Tessék.
Üdv, ez itt a WOTW a „Csodabogár” Everett Sloannal.
-Én elmondhatom, mi történik. -Hogy érti ezt?
Ki tudom egészíteni, amit a betelefonáló férfi mondott,
és még ennél is többet adni a rádióműsorának.
-Folytassa! -Nem.
Jobb szeretném, ha eljönne hozzám. Itt szeretném elmondani.
-Van valami az égen, asszonyom. -Tudom.
Erről akarok beszélni magával.
Sokkal többet mondhatok, mint amit tud, ha idejön.
És amit elmondhatnék, nagyon fontos lenne ma este.
-Rendben, mi a címe? -Sycamore 1616.
Rendben.
A kulcs a virágcserépben van a tornácon.
A boltos fiúnak hagytam ott. Nem fogok tudni ajtót nyitni.
Alig tudok járni. Itt várom.
Pár perc, és ott vagyok.
-Mi a neve? -Mabel Blanche.
Rendben, Mrs. Blanche, hamarosan találkozunk. Viszlát!
-El tudja mondani, mi folyik itt. -Ki?
-Az idős hölgy, aki hívott. -Ismered?
-Nem. Azt mondta, menjek el a házába. -Miről akar beszélni?
-Lehet, hogy őrült. -Lehet.
De értelmesen beszélt. Egy percre van innen.
-Mi maradunk, és őrködünk. -Szóltok, ha láttatok valamit?
Persze, ti is szóljatok, ha megtudtok valamit!
-Ott van a száma a... -Nem értek a kapcsolótáblákhoz, szívem.
Jól van, semmi baj!
-Mi a fene lehet ez? -Soha nem telefonál éjszaka.
-Rokkant. -Nagy hír lehet belőle.
-Úgy gondolod? -Nagyon is.
Hoznom kellett volna a magnómat?
-Nem. Ez sokkal jobb. -Az enyém nem elég jó?
Nem elég jó a közvetítéshez. Inkább afféle játékszer.
Nem akartalak megbántani...
-Nem is bántottál. -Akkor jó. Néha megsértem a lányokat.
-Ha nem lennél olyan genyó állandóan... -Az agyamra mész ma este!
-Várj meg! -Igyekezz!
Megvan.
Itt vagyok hátul.
Ő meg kicsoda?
Fay. Én pedig Everett.
Ő a telefonközpont kezelője. A barátom.
Nem gond?
Nem.
Üljenek le!
-Maga fogadta a hívást? -Igen.
Hány éves?
-Tizenhat. -Kik a szülei?
Apám nincs, anyámat pedig Yodi Crockernek hívják.
Megkérdezhetem, mit mondott, miközben befelé jöttünk?
Nagyon rémisztő volt.
Tudom.
Sajnálom.
Elmagyarázom.
Nem vagyok boszorkány, esküszöm.
Nem bánja, ha elmondjuk a rádióban, amit mond?
Ezért mondom el.
Felvehetjük, ha esetleg hír lenne belőle?
Természetesen.
Remélem, az lesz.
Egész életemben erre vártam.
Rendben, köszönöm.
Szeretnénk meghallgatni mindent,
de csak nagyon rövid időnk van.
Megértem.
Neki is kezdek azonnal.
Minden este hallgatom az adását.
Maga nagyon jó. Remélem, sikerül messzire kerülnie innen.
Köszönöm.
Elmondom, mi folyik itt,
de lenne egy kérésem, miután befejeztem.
Bármit megteszek, amit csak tudok.
Elhiszek mindent,
amit a betelefonáló férfi mondott,
mert az én történetem az övének a párja.
De régebben kezdődött.
Korábban is jártak már itt.
És mivel egyre gyakrabban előfordul,
több elképzelésünk lehet arról, hogy mi lehet odafenn.
Kislánykorom óta szeretik ezt a helyet.
Mindig is szerették.
Kik?
Az égi lények.
Maga tényleg hisz ebben?
Nem kell hinnem. Ez az igazság.
-Elmondaná, miből gondolja? -Igen.
Hallottak már a Boles Acres-i támadásról?
Nem.
Kiskoromban adták át
az Alamogordo-El Paso vasútvonalat.
És egy nap egy személyvonat megállt a városon kívül.
Amire az illetékesek odaértek, egy teremtett lélek sem volt rajta.
Mindenki azt hitte, az apacsok tették, ezért nevezték Boles Acres-i rajtaütésnek.
De néhány nappal később
egy összevert ifjú hölgy jött a városba, aki leugrott a vonatról.
A bozótban bujkált valahol.
Ki volt száradva, és nem akart beszélni.
A barátom, Charlotte családja befogadta.
Etették, átengedték neki Charlotte ágyát,
és táviratoztak El Pasóba, hogy jöjjön érte valaki,
mert válaszokat akartak kapni.
Charlotte apja volt a metodista lelkész,
Batsell Breff. Ő alapította a gyülekezetet.
A szüleim meghaltak, amikor kicsi voltam, így évente több héten át is
Charlotte családjánál laktam,
amikor a testvéreim dolgoztak, vagy túl sok szájat kellett etetniük.
De aznap éjjel
a nő a vonatról motyogni kezdett valamit álmában,
Charlotte szobájában.
Sem angol, sem spanyol, sem indián nem volt.
Résnyire nyitottuk az ajtót, hogy halljuk.
Sosem hallottuk korábban, de nem felejtettem el.
Másnapra eltűnt,
kimászhatott az ablakon, vagy elkötött egy lovat.
Ha valaha is hallanak az Öreg Lovas Boszorkányról,
innen jött a történet.
A nővérem nevelt fel.
De leginkább egyedül voltam.
Varrogattam ezt-azt, ruhákat, terítőket.
Fiatalon találkoztam Claude Maynarddel.
A telefonkábeleseknél dolgozott.
Egymásba szerettünk,
és házasságon kívül fogant a fiam.
Hihetetlennek tűnhet, de nem tudtam, mitől lehet teherbe esni.
Azt mondta, visszajön, ha végzett White Sandsben, és én hittem neki.
De nem láttam többé.
A kisfiamnak a Hollis nevet adtam.
Néhányan próbáltak segíteni, de többnyire magamra maradtam.
Más volt még a környék akkor, nem olyan, mint ma.
Szétszórt házak az Ayres épületei körül.
Egyedülálló anya voltam, de mindent megtettem.
Aztán megtudtam, hogy Claude szerelés közben halt meg
egy texasi barlangban, valami turistahelyen.
Összetört a szívem.
De visszatérek Hollis csecsemőkorához.
Egy este, miután megszoptattam, a karjaimban aludt,
és gügyögni kezdett.
Egyre érthetőbben.
És hangosabban.
Aztán kimondta az első szavait.
Ugyanazokat, amiket a zavarodott nőtől hallottam Charlotte-nál,
azok hagyták el álmában az én tíz hónapos kisfiam száját.
Próbáltam segítséget kérni. Egy másik város orvosához is elmentem.
Azt mondta, csak gügyögés, és ne szóljak róla senkinek.
Hollis mindig furcsán viselkedett.
Bámulta a tárgyakat.
Nem hallgatott senkire.
És hallottam, amikor álmában néha
azokat a szavakat mondja.
Ezért leírtam őket.
Szóról szóra.
Rákérdeztem, de nem emlékezett.
Nem tudott róla.
Egy éjjel aztán, amikor úgy négyéves lehetett,
nagy szél kerekedett odakinn.
Hallottam valami hangot, mintha egy hatalmas szélmalom lett volna.
És Hollis elkezdte bámulni az ablakot.
És nem reagált semmire.
Felolvastam neki a motyogást.
Lecsukódott a szeme, a mennyezet felé fordult,
és nem mozdult.
Majd az ajka együtt mozgott az enyémmel.
És röviddel azután, hogy abbahagytam,
kinyitotta a szemét, és visszament játszani.
Néhány nap múlva újra megpróbáltam, de semmi.
Így rájöttem, hogy van valami odakinn azokon az éjszakákon,
ami mond valamit a fiamnak, de csak ő hallja.
A rádió még új dolog volt, és azt hittem, ez okozza.
Vagy valami rejtelmes erő.
Kilencéves volt,
amikor megint éreztem, hogy van odakinn valami.
És aznap, az éjszaka közepén,
kiment a házból, és eltűnt.
Hogyan?
Felvitték magukkal az égbe.
Nem volt ház a környéken. Nagy volt a szárazság.
Követtem a lábnyomát a bejárattól
úgy 50 méteren át,
de nyoma veszett a kavargó porban.
És ő nem volt ott.
Elvitték a fiamat,
de sosem hitt nekem senki.
-Volt nyomozás? -Hát persze.
Végül az egészet ellenem fordították.
Meg voltak róla győződve, hogy mivel a fiam tönkretette az életemet,
végeztem vele.
Felismerte a hangot ma a rádióban?
Nem.
De tudom, mi történik.
Mi?
Megint odafenn vannak.
Ebben a pillanatban is.
Van okom ezt feltételezni.
Mint például?
Távol maradnak a nagyvárosoktól.
Arra várnak, hogy az emberek egy helyen legyenek, mint ma este,
és ahogy vége lesz a meccsnek, eltűnnek.
Szerintem a magányos embereket szeretik.
És valami modern rádión beszélnek álmukban hozzánk.
Ahogy a fiához is?
Nem én találtam ki.
A legalacsonyabb szinten megbízásokat adnak az embereknek.
Játszadoznak az elménkkel.
Rávesznek bizonyos dolgokra,
ránk kényszerítik a konfliktusokat,
amelyek ránk irányulnak.
Hogy mindig csak mások kedvéért
takarítsuk a házat, fogyjunk le, vagy öltözködjünk.
Az elménkbe bújnak, önpusztító dolgokra vesznek rá,
hogy igyunk és habzsoljunk.
Láttam jó embereket tönkremenni, és okosakat megőrülni.
A legmagasabb szinten pedig a nemzetek közötti hadakozás a céljuk.
Az értelmetlen dolgok.
És senki sem sejti, hogy manipulálják.
Egyéb okokat keresünk a viselkedésünkre.
De nincs szabad akarat, ha odafenn vannak.
Egész életemben ezen gondolkodtam.
Magányos éveimben.
És erre jutottam.
Sajnálom, hogy az életében történtek
ilyen gondolatokhoz vezették.
Köszönöm.
Ahogy említettem, nem akarjuk megsérteni,
-de indulnunk kell. -Tudom.
Volt egy kérésem.
Igen.
Engem is vigyenek magukkal!
-Magunkkal? -Igen. Most rögtön.
Elnézést, de hová vigyük?
Az űrhajóhoz.
Látni akarom a fiamat.
Tudom, hogy ő is itt van ma este.
Ott fenn.
Azt akarom, hogy vigyenek oda.
Fay, induljunk!
De azonnal.
Várjanak!
Fogja!
Ezt mondja, amikor emberekkel találkozik ma este.
Kerítenünk kell egy kamerát. Gretchen apjának van egy.
Szerintem nincs odafenn semmi ilyesmi.
-Everett! -Mi az?
Megfeledkeztem Ethelről és Maddyről.
Várj! Mi van?
Ethel?
Maddy! Gyere! Elvisz a nővéred.
Nyomás!
Minden rendben lesz.
Semmi baj.
Gretchen? Szükségem lenne apád kamerájára.
-Minden rendben? -Nem tudom.
Miért van nálad Maddy? Ki van a kapcsolótáblánál?
-Senki. Eljöttem. -Miért vagy ilyen izgatott?
Történik valami. Kell a kamera.
Bajba fogsz sodorni.
Tudsz valamit Ethelről? Ő vigyázott Maddyre...
-Nem. -Hívtam, de megszakadt a vonal.
Fay! A fenébe is!
-Ki az? -Everett.
-A rádiós srác? -Igen. Ne mosolyogj!
-Mit keres itt? -Nekem segít.
-Ne vigyorogj már! -A fenébe is, Fay!
Mit keresel idebenn? Hálóingben vagyok.
Nem érdekel, hogy festesz a hálóingedben.
-Rendben, indulás! -Nem hozhatod magaddal.
Nem viheted el a kamerát. Kérd el apámtól a meccsen!
Nincs rá idő. Vészhelyzet van.
Hogy érted? Mi folyik itt?
Van valami az égen. Maradj a házban!
Nem tudhatjuk.
Ha ezt hajtogatod, pánikot kelthetsz.
Mindenki a meccsen van, így nem hívhat fel senkit.
-Keressük meg a Culp Canyon-i párt! -Rendben.
-Miért van nálad a húgod? -Ethel eltűnt.
-Hol van? -Nem tudom.
Működni fog a kamera?
Megoldom. Korábban is használtam már.
-A rádió még mindig nem működik? -Nem lehet megmondani.
-Ethel! -Nálad van Maddy?
-Igen! Hol voltál? -Beugrott Gabe...
Nála voltál? Hogy jutott eszedbe?
Fenn voltunk a tetőn. Van valami az égen. Láttad?
-Nem. Mit láttál? -Pattanj be! A városon kívül van!
-Igyekezz! -Fay, gyere már!
Ugorj be, nyomás!
-Maradj a házban! -Fay, gyere!
Ethel azt mondta, Gabe beugrott, és láttak valamit az égen!
-Ki látott mit? -Szállj be!
Ki látott mit?
Az unokatesóm. A babára vigyázott. Felmentek a tetőre.
-Láttak valamit az égen. -Hogy nézett ki?
Azt mondta, kerek.
A felhők között rejtőzik.
Mit mondott az idős nő?
Azt mondta, odafenn vannak.
Az égi lények.
És modern rádióval kommunikálnak.
És magukkal visznek embereket.
Komolyan? Ezt mondta?
Pontosan.
Felolvasta nekünk ezt a...
Egy pillanat!
...megszoptattam, a karjaimban aludt...
...amikor kicsi voltam, így...
Itt vagyok hátul.
Állítsd le!
Gerald?
Hé!
Fogd a kormányt! Nálam van Maddy!
Ébresztő, ember! Gerald!
-Gerald! -Istenem!
Gerald!
Ki akarok szállni!
-Lassíts! -Nyugi!
Nem, azonnal engedj ki!
-Annyira sajnálom! -Ki akarok szállni!
-Haza akarok menni! -Menj!
-Hagyjatok békén! -Annyira sajnálom.
Gyertek vissza, hazaviszünk!
-Vigyázz a csörgőkígyókra! -Nem, menjetek!
Itt vagyok, Fay. Itt vagyok.
Semmi baj.
Mi az?
Megégett.
A fák is.
Istenem!
Jaj, ne!
Itt vannak.
Tényleg itt vannak.
Szerinted az erdőben vannak?
Nem tudom.
Kérlek, ne!
Everett!
Kérlek, ne!
A SCANDELION TELEVÍZIÓ MŰSORA
PARADOXON SZÍNHÁZ
A feliratot fordította: Kukorelli Andrea
Kreatívfelelős Kwaysser Erika