PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Ten příběh potřebuje moje obrázky.
- Nestačí jen napsat „přitažlivý“. - A když to napíšu velkými písmeny?
A s vykřičníkem.
Možná když jich budou stovky ve tvaru mojí tváře.
Další rozcestí. Kudy, Tripitako?
„Za temnotou a přeludy leží údolí a tam leží i svitek.“
Kdo leží? Údolí, nebo svitek? Nebo máme ležet my?
Už vím. Máme ležet v měkké posteli,
ne venku ve tmě.
Páni, v pradávném jazyce jsem se zhoršila.
Půjdeme tudy.
Ahoj, ráda tě vidím.
Čerstvě ulovené ryby! Čerstvé ryby!
Zdravím.
Hej!
Otevřete bránu.
- Daň už jsme zaplatili. - Daň?
Chapadlovitému démonovi, lady Tsumori.
Zabíjí démony, co vkročí na její území.
Nejsme démoni.
Jsme bohové.
A démony zabíjíme.
Něco tu smrdí.
Je předpovězeno,
že musíme ležet v měkké posteli.
Ne venku ve tmě.
A taky mít pěkný výhled na řeku.
Je to předpovězeno.
Kde je Opičák?
S družinou se vydal na sever. Jsou v Říčních městech.
- Přineste mi světlo. - Můj nejlepší kapitán je tam za tři dny.
Tvoje jednotky už mají chodítka?
Jsi pomalá, generálko. Mám ti zařídit stráž?
Světlo! Uhaste ho!
Opičího krále musíme poslat zpět do nebe, odkud přišel.
Říční města jsou moje.
Myslíš, že ho zničíš sama?
Kdo mluví o ničení?
To je ona.
- To je ona. - To je ona.
To je ona.
Odneste tu lampu.
Ty svitky musí být mocné,
když tolik lidí obětovalo...
tak moc, aby je získali.
Opičák a jeho družina z Říčních měst neodejdou,
dokud neodhalíme tajemství těch svitků.
Máš tak hebké vlasy.
Nemůžu spát.
Zajdeme se projít?
Ahoj.
Taky nemůžeš spát?
Skvělý...
rozhovor.
Dobrou noc.
Pojď sem. Nic se ti nestane.
Nevidím tu ostatní děti. Kde jsou?
- Cos viděl? - Opravdu ti neublížili?
Byli to oni! Jsou to démoni!
- Kradou děti! Démoni! - Cizáci! Zloději!
- Lháři! - Vraťte mi dítě!
Páchnoucí vesničané ze zapadákova, nesmutněte.
Ustup, démone.
Vypadám snad jak démon?
Démoni nejsou tak přitažliví.
Pamatuješ na toho démona s dlouhými blond vlasy.
- Ne. - Uhrančivé oči.
- Ne. - Nádherný.
Vrať nám ukradené děti, než to zjistí lady Tsumori,
- a přimluvíme se, ať vás ušetří. - Co se děje?
Dobré zprávy. Potřebujeme hrdinský čin k oživení mého příběhu.
Ztratily se jim děti a mají potíže s osobní hygienou.
Chápu, že pod vládou démonů trpíte, a neumím si představit,
jaké je takhle páchnout, ale Opičí král je tady.
Já a mí přátelé vás ochráníme.
A jak nás ochráníte?
Do vesnice se dá dostat ze všech stran.
- Jo. - Jsme tu na ráně.
Příkop.
Vykopu příkop.
Proč se při tvém hrdinství vždycky potím já?
Proč nekopeš?
Mám to vzít dovnitř do bezpečí?
Není potřeba.
Připrav ale špičaté kůly a přines větve na zakrytí příkopu.
A rybářské sítě. Pasti.
Myslím, že by bylo lepší, kdybych šel hledat ty děti.
Nemel a kopej, Pigsy.
Máš na obličeji hlínu, co jsem na tebe hodil.
Je tady.
To jsem já?
Proč mě kreslí?
Přechází se po prknech.
Dobře.
Vážně? Další příkop?
Ne, jen pár děr, do kterých dáme...
výbušniny.
Opatrně, nevyhoď nás do povětří.
Položil jsi červené kameny všude, kam není bezpečné šlápnout?
Geniální, já vím.
Každý může bezpečně projít, když se kamenům vyhne.
Včetně toho zloděje dětí.
Zloděj dětí o červených kamenech neví.
Ale je to celkem jasné, ne? Červená?
Nebezpečí? Stůj? Pozor?
Tak co navrhuješ?
Rozházíme kameny náhodně,
ale bezpečnou cestu označíme bílými kameny.
Není to celkem jasné?
Bílá? Čisto? Zdraví? Bezpečí?
Od Nefritové hory dělám, co mi řekneš, Opičáku.
Můžeme to jednou udělat po mém?
Výš už obočí nevytáhnu.
Máma tě neučila, že se po nocích nemáš toulat?
Nemáš ani zbraň.
Čemu se směješ?
Jsi ještě kluk.
A ty jsi Tripitaka, naděje lidstva,
ale motáš se tu jak zatoulané štěně a riskuješ krk.
- Chceš na mě zaútočit... - Bacha, na špičce je jed.
Super.
Tvoje bohy přelstili,
aby z vesnice udělali past. Vrať se ke svému poslání, dokud to jde.
- Co víš o mém poslání? - Sleduju tě už od pohřebiště bohů.
Sáhni si do kapsy.
Kluku, nevím, kdo tě poslal, ale...
Pomoc! Pomozte mi prosím!
Moje dítě!
Moje dítě je pryč!
Pomoc! Pomozte mi někdo! Prosím!
Moje dítě je pryč! Pomozte mi!
Lilie!
Hej! To nic!
Opičí král je tady. Mám všechno pod kontrolou.
- Jste démoni! - Lháři!
- Démoni! - To ne.
Věřte mi! Není to...
Ale no tak!
Ustupte, prosím.
- Lháři! - Ona to nebyla.
Chápete? Ona ne!
Démoni!
- Je to past. Varovali mě. - Počkej, kdo tě varoval?
Probudila jsem se a viděla venku Sandy.
Ale já spala vedle tebe.
Byl jsi tam i tam.
Šla jsem za tebou a napadl mě malý kluk oblečený v kůži.
Taky mívám divné sny, když jím sýr v posteli.
- Takže každou noc? - Ano.
Tohle nebyl sen.
Dal mi tohle.
Počkej.
To je fangkris? Má otrávený hrot.
Ukutý z dračích zubů.
Draci existují?
Dřív jo, ale vybili je kvůli fangkrisům. Je to příšerné.
O fangkris nejde.
Musíme pryč.
Žila jsem v temnotě a vlhku.
Jako malou mě opustili ti, kdo mě mohli ochránit.
Musíme ty děti najít.
Tohle zlo musíme zastavit.
Mami, mám strach.
- Moc se bojím. - Nic se ti nestane.
- Je to strašidelné. - Do klece, rychle.
Opravdu tam musíme?
- Mám strach. - Pohlídáme vás.
Přiveďte děti do klece.
Jen ta je ochrání před démony,
kteří se vydávají za bohy.
Tady jsi v bezpečí.
Omari?
Prosím.
Mami, prosím!
Pusťte nás ven.
Jak nás ochráníte? Do vesnice se dá dostat ze všech stran.
Vrať nám děti, než to zjistí lady Tsumori.
Přimluvíme se, ať vás ušetří. Zabíjí démony, co vkročí na její území.
Opičáku.
Kde je Omari?
Omari?
Omari zmizel.
Kde je Omari?
Omari!
Ukradli ho!
Omari!
Rychle! Prohledejte okolí!
- Zloděj dětí se mohl chytit. - Honem!
- Rychle! - Pigsy, potřebuju tě!
- Tripitako, viděla jsi tu prodavačku ryb? - Ne.
Počkej tady.
No tak!
Rychle, Pigsy!
Nemusí být daleko.
Ne, já půjdu první.
Je to úzká díra.
Snad v ní neuvázne tvoje ego.
- Rychle! - Tamhle!
Tady!
Moje dítě!
Je tam moje dítě!
Tahej za nohy. Za obě.
No tak, Pigsy! Jdeme!
To nic, jsme tu. To...
nevadí.
Na červené nešlapat.
- Počkej. - Co?
- Změnil jsem to. - Aha.
- Po bílých. - Ne.
- Co? - Neroznesl jsem je.
Cesta není označená.
Pomoc!
Prý že je to jasné.
Prý že tě neposlouchám.
Pomoc!
Ne, tudy!
Počkejte!
Kdo ti to provedl?
Přece ty.
- Musíme ven. - Nechoď.
Žádný strach. Neopustím vás.
Děkujeme.
Rychle, otevři to.
Co to děláš?
- Proč to otevíráš? - Démon!
Utíkejte!
Stůj, mniško!
Nebo ji pustím.
Pověz mi o svitcích.
- Posvátné svitky jsou 500 let staré... - Zkrať to.
Proč je Davari a Cranius chtěli?
Mami!
Pomoc!
Tati, rychle!
Davariho zajímaly spisy velkého mudrce z Věčné věže. Vyznal se v...
Démon vzal svitky.
Tamhle! Ta mniška!
Byl tady.
Kde jsou naše děti?
- Viděla jsem ji s démonem. - Ta mniška.
Drž ho přesvědčivě.
Jen klid. Jsou to vesničané, žádní válečníci.
To byla bota? Kdo ji hodil?
- Klec bude bezpečnější. - Jo.
Rychle, zamkni ji zevnitř.
Kdybys tak uměla aspoň základy sebeobrany.
Bacha, je tu další bota, tak ať ti neskončí v puse.
- Víš, že tu nemusím být, že jo? - Nikdo tě nezval.
Pomoc!
Pomozte prosím!
Mám tě, démone.
- Cože? To není démon. - Ne.
- Kde jsou ty děti? - Je jedním z nich.
Je z vesnice. Jeho matka má takové to obočí.
Vidíš? Ten kluk, co má mámu s divným... Vždyť víš.
- Jak se jmenuješ? - Omari.
- Proč jsi utekl, Omari?
Nesnáším tu klec. Chci být s kamarády.
Tak jo. Dostaneme tě ven, Omari.
Řekni mi, kde jsou!
- Řekni mi o svitcích. - Kde jsou ty děti?
Mrtvé.
Lhářko.
Znám tvory, jako jsi ty. Vím, co máte za zvyky.
Nech mě jít, Sandy.
Jsem stejná jako ty.
Nikdo mě nemá rád.
Nikdo mi nevěří.
Kde jsou?
Zrůdo.
Zlodějko dětí.
- Zlodějko dětí. - Démone.
Jsi noční můra.
Řekni mi, kde jsou, a ušetřím tě.
Pomoc!
Pomozte!
Prosím.
Mám hlad.
To je ten démon.
Můžete vylézt.
Nevylezeme, démone.
Já nejsem démon.
Jak poznáme, že nejsi?
Můj otec byl rybář.
Tak jako ti vaši.
Když mu máma spravovala sítě, zpívala mi.
Loďko, lodičko, přes vlny se žeň.
Loďko, lodičko, na stůl nám rybu dej.
Loďko, lodičko,
loďko, lodičko,
Loďko, lodičko, pádluj dál.
A rybáři loďku opraví
a ryby hodí do kádí.
Loďko, lodičko, přes vlny se žeň.
Loďko, lodičko,
na stůl nám rybu dej.
Loďko, lodičko,
loďko, lodičko.
Loďko, lodičko, pádluj dál.
A rybáři loďku opraví...
Věříme ti. Ale už prosím nezpívej.
Prosím.
- Znovu ne. - Ne, nemusíme.
- Zavolám svůj mrak. - Vážně?
Svůj mrak znám. Vzdoruje, když dělám nesmysly, ale...
v nouzi nám pomůže.
To je on? Ne.
Hledáte někoho?
Ahoj.
Musíme vydržet, než přijde Opičák.
Co jsem říkal o soběstačnosti?
- Ve výpravě jsou tři bohové. - A kde jsou, mniško?
- Mami? - Tati?
- Mami! - Mami! Tati!
Děti! Jsou za branami.
Já je slyším!
Děti jsou zpátky!
Lailo!
Pojď k mámě!
Mami, tati!
Jsem tu, zlato.
Dali jsme Říčním městům vědět,
že jste porazili lady Tsumori.
Podél řeky se o vás postarají.
Svitek asi chce, abychom šli jinudy.
To je sýr?
Pozor, budeš mít zlé sny.
Existují i nějaké jiné?
Odkud ten fangkris máš, chlapče?
Patřil mému otci.
A jeho otci...
a jeho otci...
- Jsi Zef? - Kaedo Zef.
Rád tě poznávám. Kdo jsi ty?
Opičí král, ochránce bohů, přemožitel démona Davariho,
nálezce svitků, mistr hádanek, zachránce ztracených dětí
a velký nebeský mudrc.
Dlouhé jméno.
Jo. Zato ty jsi skrček.
Vážně? Jsem vyšší než tvůj vůdce.
Ne, nejsi.
- Nejsi. - Hej! Počkejte...
- Odkdy nás Tripitaka vede? - Od chvíle, co tě vysvobodila.
Pojď, Opičáku.
Potřebujeme úkol, co bude...
- Šťastnou cestu! - Počkej...
- Ahoj rybáci. - Na shledanou.
Díky!
- Máme tě rádi, Sandy! - A už žádné démony.
Opičáku.
- Zahrajeme si hru? - Dobře.
Vidím něco, co začíná písmenem A.
Písmena Opičákovi nejdou.
„A“.