NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
Tulin jalan Pohjanvedeltä.
Kyläämme hyökättiin.
Ei ole paikkaa mihin mennä eikä toivoa.
“Tyttö on sydämeltään puhdas ja rohkea.
Uskon hänet käsiisi.
Huolehdi kullastani.
Hän on hiljainen eikä itke.”
Etsin heidät.
Ei.
Meillä on kullakin kykymme, Raxion.
Tehtävä sopii paremmin toiselle.
Tietysti.
Tripitaka.
Lähti. Kirje jäi.
Miten niin lähti?
Minne, miksi aikaa?
Siinä ei sanota.
Anna kun luen.
“Luovun tehtävästä.
Luulin tätä kohtalokseni.
Se oli kuin nuoli rinnassani.
Nuoli on tylsynyt.
Minua odottaa toinen tie.”
Tämä johtuu Gwenistä.
Lähden perään.
Unohtakaa Tripitaka. Unohtakaa kääröt.
Mitä?
Ensimmäisen käärön vieneellä voi olla muitakin.
Hän yrittää kääntää ne.
Se pitää estää.
Mennä Jadevuorelle.
Apina, niillä on armeija.
Meillä on viikate, harava ja sauva.
En pidä äänensävystäsi.
Hyvä on.
Rauhoittukaa. Ei kiihdytä.
Saanko ehdottaa?
Menette vuorelle -
ottamaan selvää käärövarkaasta.
Minä seuraan munkkia ja yritän taivutella.
Näemme palatsilla 2 päivän päästä,
toivottavasti myös Tripitakan.
Hyvin tähdätty.
Luitko kirjeeni?
Moneen kertaan.
Sinun ei pitäisi olla yksin.
Mitä Apina sanoi?
Luulet toista, mutta hän välittää sinusta.
Menen pohjoiseen,
älä kysele enempää.
Ole rauhassa, pysyn likellä.
Näytä tietä.
Tämä on hyvä.
Kohti Jadevuorta.
Ja tähän syyllistä demoninräkistä.
Se, joka hallitsee, varasti käärötkin.
Entä lounastauko?
Demonit veivät parhaat vuotesi.
Tekivät ihmistä kurjemmaksi, ja mietit ruokaa?
Ei, tietysti kosto on suloinen, toki.
Mutta jossain vaiheessa pitää syödäkin.
Muhennosta, nam nam
Muhen-muhen-nosta, herkkua vaan
Nam nam nam
Herkku mahaan
Tiedän, ettette syö, mutta älkää tuijottako.
Tuo tyyppi oli kauhukuplassa.
Tapetaan koko remmi -
ja kylvetään tuhoa koko matka vuorelle.
Tai otetaan selvää sen pomosta.
Kääröjen käännöksen edistymisestä.
Tietojen pumppaus ensin.
Tuhon kylväminen sitten.
Odota, odota.
Mitä, mitä?
Tuli ajatus.
Pidät tästä.
Pohjanvesi.
Sanoin: älä kysele.
Varmistin, että paikka on oikea.
Etsin perhettäni. Synnyin täällä.
Olen pahoillani.
- Kyselenkö muilta? - Älä.
Älä sekaannu.
Pussi, kiitos.
Etsin naista.
En tiedä nimeä, mutta hänen -
piti luopua vauvastaan 16-17 vuotta sitten.
Anteeksi, etsin perhettäni.
En ole mikään ihmissuhde-ekspertti,
mutta lähestymistapasi kaipaa ehkä muutosta.
“Tulin jalan Pohjanvedeltä.
Kyläämme hyökättiin.
Ei ole paikkaa mihin mennä eikä toivoa.
Tyttö on sydämeltään puhdas ja rohkea.
Uskon hänet käsiisi.
Huolehdi pikku tytöstäni.
Hän on hiljainen eikä itke.”
“Tulin jalan Pohjanvedeltä.
Kyläämme hyökättiin.
Ei ole paikkaa mihin mennä eikä toivoa.”
Houkutuslintu. Nerokasta.
Kun demonit tulevat, yllätän ne,
vapautan sinut, ja hoidamme ne.
Olet edistynyt.
- Kiitos. Arvostan. - Piiloudu nyt.
Ihmettelinkin. Olit vähän outo poika.
Enkä ole munkki.
Demoni tappoi oikean Tripitakan.
Yritin estää Apinaa lähtemästä.
Mutta sehän onnistui.
Hallitsit häntä -
ja sait mukaan vastarintaan.
Teit kaiken, mitä Tripitakan kuului.
Gwen sanoin, että minun pitää valita -
tai vaarannan muut.
Ettei kirjeen tyttö voi -
olla länteen menijä.
Luuletko, että äitisi jätti -
sinut sattumalta Oppineen ovelle?
Kruunun haltijan?
Vastarinnan johtohahmon?
Päivää.
Menikö tästä tummahiuksinen, tämän pituinen nainen?
- Äiti. - Äiti?
Tunnetko minut?
Menkää sisälle.
Sinun tyttäriäsi?
Siskojasi.
Kas, kas.
Terve Apinakuningas.
Missä kaverit?
Maailmankaikkeus suosii viimein minua.
Tässä ystäväni Hiekka.
Hän on jumala.
Olen Meera.
Tyttäreni Ilbryn ja Brylana.
Haastavia nimiä.
Entä sinä?
Olen kovin pahoillani.
Ei hätää.
Hiekka on kömpelö.
Osaan pitää pannua.
Istu, ole hyvä.
Ihmettelet miksen hakenut sinua.
Ajattelin sitä monesti.
Mutta uskoin elämäsi olevan parempaa.
Oppinut huolehti minusta.
Teit oikein.
Miksi te palasitte tänne?
Hyökkäysten jälkeen aioimme Gandaranmerelle.
Mutta äitini, isoäitisi, sairastui.
Hän halusi palata syntymäpaikkaansa.
Voisimme käydä haudalla.
Hiekka.
Vahtisitko lapsia?
Oletko käynyt Gandaranmerellä?
Menemme sinne.
Vesi on kirkasta ja kalat hopeisia.
Saalista yllin kyllin.
En ole, mutta olette varmaan oikeassa.
Osaatko pelejä?
Tiedän hauskan pelin.
Siinä minä kysyn, ja teidän pitää vastata totuudenmukaisesti.
Koska tulitte tänne?
Pohjanvedelle?
Äskettäin.
Hän tuli äskettäin, koska on nuori.
Olemme asuneet täällä pitkään.
Tämä on ollut kovaa sinulle.
Koti on vaatimaton.
Mutta jos haluat tulla kanssamme -
Gandaranmerelle, ehkä voimme rakentaa kodin sinne.
Meille kaikille.
Kiitos.
Tulostasi lähtien palkkani on pienentynyt,
asemani heikentynyt.
Läsnäolosi on ollut haitaksi.
Pidätkö ruoasta?
Hyvä puoli on se, ettei pomo pidä sinusta.
Olet hänen ykkösvihollisensa, Apina.
Hän tekee kaikkensa napatakseen sinut.
Ja minä sain sinut kiinni.
Ehkä kaikki kääntyy parhain päin.
Mikä kesti?
Pitkä tarina.
No niin demoni, ikivanhat löpinät riittävät.
Hetki, odota.
Jos tapat, et pääse vuorelle.
Kuka kertoi kohteemme?
Haluat selvittää johtajan.
Käärönhaltijan?
Haluat tappaa hänet.
Voin auttaa sinua.
Miksi tekisit sen?
“Viholliseni vihollinen on ystäväni.”
Me ja sinä vihaamme häntä, vihaamme toisiamme.
Annetaan vihan yhdistää.
Jumalat eivät ole kuin ennen.
Olen utelias.
Kuinka yksinäinen äiti selviää täällä?
Kalastamme.
Kalastatte?
Tuossa.
Osaatko kalastaa?
Tiedän, ettei tuossa joessa ole kaloja.
- Hiekka. - Nämäkö tyttäriäsi?
Hiekka, riittää.
Onko kalanetsintä kykysi?
Yksi niistä.
Yksi vuosien myötä hioutunut kykyni on -
huomata, kun joku salaa jotakin.
Hiekka, lopeta.
Pelotat heitä.
Voimmeko puhua?
Hiekka, päästä minut.
Hän valehtelee.
Et tiedä sitä.
Kuivatan tämän suon, niin näet, että siellä on vain luita.
Älä.
Hiekka, lopeta!
Miksi teet tämän?
Minulla ei ole enää muuta.
Ei muuta?
Entä me?
Entä tehtävä?
Hän on äitini.
Mistä tiedät?
Tiedän vain. Tunnen sen.
Ja jos onkin, et tunne häntä.
Tiedät, että pahassa -
paikassa hän hylkäsi sinut.
Ei ole totta.
Tunteesi pettävät, Tripitaka.
- Ole fiksumpi. - Nimeni ei ole Tripitaka!
Et ymmärrä, mitä on menettää perheensä.
Tuntea aina, että jotain puuttuu.
En minä viemäriin syntynyt.
Kun kerran avaudumme toisillemme,
kerronpa yhden jutun.
En valinnut tätä elämää. Vartuin kalastajakylässä.
Vähän noita tyttöjä vanhempana -
menin isän kanssa merelle myrskyyn.
Yritin laskea ankkuria ja putosin.
Mutten hukkunut.
Meren hiljaisuus tuntui lohduttavalta.
Siitä alkoi muutokseni.
Kuulin verkkoihimme jääneiden -
olentojen huudot.
Päivin öin kuulin niiden huutavan.
Kunnes en kestänyt.
Päätin vapauttaa ne.
Pian perheeni sai tietää.
Kerroin äänistä.
Isä vei minut yöllä, etteivät sisarukseni pelästyisi.
Matkasimme kokonaisen päivän, kunnes isä pysähtyi tien varteen -
ja kertoi minulle, että olen demoni -
ja että perheeni turvallisuuden takia en voisi palata kotiin.
Aloin itkeä.
Itkin paljon.
Itkin, kunnes itkua ei enää tullut,
kunnes valitukseni alkoi kuulostaa hassulta.
Pitkään uskoin, että perheeni todella piti minua demonina.
Sitten tajusin ihmisten uskovan, mitä he haluavat uskoa.
Toivotan onnea sinulle…
…ja perheellesi.
Pohjanveden nainen.
Tuleeko tyttö mukaasi Gandaranmerelle?
Kyllä.
Entä jumala?
Ei.
Olet toiminut hyvin.
Mestari ilahtuu.
Miksi pysähdymme?
Sinun pitää mennä.
Miksi?
Luulin pystyväni. Ne uhkasivat ottaa tytöt.
En ole äitisi.
Mitä?
Ole kiltti ja mene nyt.
Lupaa yksi asia.
Vie heidät Gandaranmerelle.
Odota.
Kerron yhden asian äidistäsi.
Hän olisi ylpeä sinusta.
Toivon tytöistäni yhtä vahvoja.
Uusi toimitus.
Tärkeä.
Mitä tapahtui?
Se onkin hauska tarina.
Kohtasimme… leijonan.
- Silloin… - Hyppäsi puusta.
Tai ehkä rungon alta.
Kotiinpaluu.
Tripitaka.
Tervetuloa.
Kuka tuo on?
Davari.
Me kaksi muutamme maailman.
Tekstitys: Ville Hyvönen