ПІД КОНТИНЕНТАЛЬНИМИ ШТАТАМИ США ПРОСТЯГАЮТЬСЯ ТИСЯЧІ КІЛОМЕТРІВ ТУНЕЛІВ...
ЗАНЕДБАНІ СИСТЕМИ МЕТРОПОЛІТЕНУ,
НЕВИКОРИСТОВУВАНІ СЛУЖБОВІ КОМУНІКАЦІЇ
І СПУСТОШЕНІ ШАХТИ...
ПРИЗНАЧЕННЯ БАГАТЬОХ ІЗ НИХ УЗАГАЛІ НЕВІДОМЕ.
Нічний шторм чинить усіляке лихо в затоці Монтеррей.
Вмикайте наш прогноз погоди,
і ми покажемо вам, що чекає на затоку,
якщо справдяться прогнози деяких науковців.
Усе це на «Сьомому каналі» об 11.00.
Що має 12 мільйонів очей, 192 мільйони зубів
і простягається від мосту «Золота Брама»
аж до веж-близнюків?
Це акція «Візьміться за руки по всій Америці»,
живий ланцюг, завдовжки в 6500 кілометрів,
який утворять добрі самаритяни, узявшись за руки.
Від родючих зелених нив,
через пурпурові гори
та родючі рівнини, від океану до сяючого океану.
Саме так, цього літа шість мільйонів людей візьмуться за руки,
щоб побороти голод на всій території Сполучених Штатів.
Відвідайте свій місцевий музичний магазин і дізнайтеся, як долучитися до акції.
Шикарний кидок. Ти добряче виклався.
Дякую. Схоже, дарма не пішов у великий спорт.
Ось що я запропоную.
1986 Р. САНТА-КРУС
Зараз ви можете отримати приз за перемогу на другому рівні,
чи можете далі змагатися за приз за перемогу на третьому рівні.
Гаразд. Як гадаєш, Адді? Завершимо гру чи продовжимо?
Не дивися на мене. Це ж ти іменинниця.
Я хочу приз номер 11.
Точно?
-Ось цей? -Так.
Гаразд.
Так. Гаразд, саме той.
-Дякую, друже. -Немає за що.
Ось, тримай.
Хоч би в неї від цієї футболки не було нічних жахіть.
Потрапив у халепу за те, що виграв доньці футболку.
Це щось новеньке.
Вона дуже злякалася, коли це показували по телевізору.
Знав би, якби був поруч.
А знаєш, біля каруселі щось знімають. Може, їм потрібні статисти.
Мені потрібна ще пляшка пива.
То тепер мені й пива не можна?
Гей, а як щодо американських гірок?
Адді, не хочеш спробувати?
Расселе, ти ж знаєш, що вона ще замала для них.
А я точно на них не сяду, тож...
Гра «Вдар крота».
Так, удар того крота, хлопче. Саме так.
-Скільки квитків? -Два квитки.
Два квитки.
-Агов, Адді, ходімо до вбиральні. -Мені туди не треба.
Расселе?
Расселе!
Приглянеш за донькою, будь ласка?
Я й приглядаю.
Мила, нікуди не відходь.
ВИХІД
-Припини. -Та я ж нічого не роблю.
Щось таки робиш.
КНИГА ПРОРОКА ЄРЕМІЇ 11:11
-О Боже. -Це неможливо!
«ПОШУК ВИДІНЬ» ЗНАЙДИ СЕБЕ
Тоді Сотукнанг пішов до Тайова і сказав:
«Я хочу, щоб ти подивився, що я зробив.
А мені чимало вдалося».
А Тайова подивися і сказав: «Дуже добре.
Але ти ще не завершив.
Тепер ти маєш створити життя у його різноманітті.
Ти маєш покласти йому початок згідно з моїм задумом».
Тож він відправився у нескінченний простір
і зібрав матерію, і тоді створив собі помічницю, Жінку-Павучиху.
«Добре роззирнися навкруги, Жінко-Павучихо», - сказав Сотукнанг.
«Ось нескінченний простір
та світ, позбавлений сповненого радості руху.
Цьому світу потрібно...»
ВИХІД
СЬОГОДЕННЯ
Ми доїхали!
-Що? -Навіщо? Ні, тату.
Бо ви тут розіспалися.
Ну ж бо. Ходімо.
Обережно. Агов!
-Ага. -Спочатку занесіть сумки до будинку.
Лише погляньте!
Годі тобі. Ти для цього застарий.
Ти ж знаєш порядок.
Не суди мене.
-Так, малий. -Wi-Fi не працює.
Навіщо вам Інтернет? Ви тут поза мережею.
Гарно сказано.
-Тук-тук. -Хто там?
-Ти. -Хто цей ти?
Ти. Відчиняй двері.
Господи, та що з тобою?
-Нам можна завести собаку? -Ні, не можна.
-Ти маєш бігати, поки ми тут. -Джейсоне, з'їж хоч щось.
-Що? -Чого ти скривилася?
Вибач. Ура, легка атлетика.
Зачекай-но. Ти більше не хочеш бігати?
-Ти ж любиш легку атлетику. -А навіщо воно мені?
-Заради Олімпійських ігор. -Я не потраплю на Олімпійські ігри.
Ти зможеш досягти чого завгодно, якщо поставиш це за мету.
-Можна за кермо, поки ми тут? -Ні.
Ну, а я саме це поставила собі за мету.
-Знаєш... -Джейсоне, ти куди? Джейсоне?
-Кара та Хейлі... -Негайно повернися і доїж.
Кара та Хейлі вже водили під наглядом батьків.
Ну, тобі ж не обов'язково вміти водити, якщо ти олімпійська чемпіонка.
-Господи. -Ти маєш бігати.
-Бігати по піску. -Навіщо?
Бо так важче, зрозуміло? Погане зчеплення з треком.
Якщо тренуватимешся на пляжі, то коли вийдеш на гарний трек, то полетиш.
-Ми йдемо на пляж? -Так.
Але пізніше, щойно облаштуємося.
-А на який пляж? -На пляж Санта-Крус.
Чарльз, Кітті та дівчатка будуть там.
-Що це ти робиш? -Це фокус.
Я її лишив тут минулого року.
Гаразд. Подивімося.
Це якесь лайно.
Гей! Тепер можна лаятися за столом?
Ти помічаєш скалку в чужому оці, а у своєму не помічаєш поліно.
І що ти цим хочеш сказати?
І взагалі-то не поліно, а колоду.
Ось, дивися. Колоду аж ніяк не покажеш.
То що з нею?
Я вважаю, що в неї посттравматичний стресовий розлад.
Вона ж не була у В'єтнамі. Вона просто загубилася.
На 15 хвилин. Це ж...
-Це може сильно злякати. -Ні, ви не знаєте, що з нею сталося.
-З нею могло статися все, що завгодно. -Гаразд. То як нам її знову розговорити?
Послухайте, я вважаю, що її потрібно заохочувати малювати, писати, танцювати.
Робити все, що завгодно, що допоможе їй розповісти нам про себе.
Я просто хочу повернути свою дівчинку.
Усе владнається.
Вибачте.
Піду-но я...
Мені треба покурити.
Ніяк не второпаю, навіщо нам дача біля пляжу, якщо не ходити на пляж.
-А як щодо пляжу, який прямо тут? -Який пляж?
-Прямо тут є пляж. -Це не пляж.
Це затока. Це узбережжя.
Я маю на увазі справжній пляж, де є люди, пісок, парк розваг.
Ну, там... Там занадто багато людей.
-Облиш... -А ще на тому пляжі є всілякі придурки.
І я... я не піду на той пляж. Ми не підемо.
Гаразд. Тоді я, мабуть, просто все скасую.
Гаразд.
Це відстій, та й усе.
Я маю на увазі, що Джейсон дуже на це чекав.
Ми тут уперше проводимо літо відтоді, як померла бабуся.
Я знаю, що йому дуже нелегко.
Ми повернемося до того, як стемніє.
Ага. Так. Буде класно.
І тобі там сподобається.
Ти мене справді не поцілуєш?
Ти мене не поцілуєш?
Де твій брат?
Твій брат. Де він?
-Я не знаю. -Супер.
Джейсоне!
Милий, ось чому тобі не можна тут гратися.
-Хіба минулого року сталося не те саме? -Зоро, я тебе прошу.
Так!
Саме так. Як вам?
Татко повернувся, мила!
Зі своїм «Кроу Дедді»!
-Він жартує, чи не так? -Він не жартує.
Тут є касетний магнітофон, тут усе є.
Тут є шкіряні крісла, бардачок.
Круто.
Саме так.
Тут є навіть оце, мила.
Усе під контролем. Хлопець навчив мене, як із цим упоратися.
Її трохи веде вліво, тож треба пильнувати.
Принаймні дешево коштувала.
А ми всі хоч помістимося?
Знаєте що? Ви балувані.
Ви балувані.
А ви знали, що у воді є фторид, який уряд використовує, щоб контролювати наші думки?
Забула. Усім начхати на кінець світу.
Може, ти нам просто скажеш, що має статися, а ми це собі уявимо?
Може, ти мене в анус поцілуєш, Зоро!
Що?
Анус - це не лайка.
-Чому ти взагалі заговорив про анус? -Навіщо ти таке сказав?
У такому разі, мабуть, краще б ти вжив лайливе слово.
-Мамо, я бачу, що ти смієшся. -Я не сміюся.
-Де ти взагалі такого навчився? -Необов'язково весь час розмовляти.
У мене є «косяк».
Це справжня класика.
У мене є «косяк». Я бавлюся з травичкою.
-А що означає: «У мене є "косяк"»? -Це пісня про наркотики.
Вона не про наркотики. Це ульотна пісня. Не вживайте наркотики.
Джейсоне, ну ж бо. Лови ритм.
Ось так. Саме так.
О, так. Вітаю на пляжі Санта-Крус.
Санта-Крус!
-Санта-Крус! -Вона...
Санта-Крус!
П'ять хвилин! Ти навіть говорити не можеш.
Не говоритиму про того, хто не говорить.
-Що буде далі? -Якщо щось буде...
А що буде? Вона пішла.
-О Боже! -Не дивися.
-Він мертвий? -Не дивися.
Та це що за знущання.
КНИГА ПРОРОКА ЄРЕМІЇ 11:11
«ЛІС МЕРЛІНА» ЗНАЙДИ СЕБЕ
-Вітаю! -Привіт! Як справи?
Ви наче казали, що будете о 14.30. Підвела незібраність?
Ти ж нас, Вілсонів, знаєш, ми не квапимося.
-Привіт. -Привіт. Боже, у тебе чудовий вигляд!
-Вітаю в раю. -Дякую, друже.
-Привіт. Маєш гарний вигляд! -Дякую.
-Дівчатка будуть щасливі бачити тебе. -О, тобі чого?
-Може, пива? -Бекко! Ліндсі!
-Дивіться, хто прийшов! -Ні.
-Відповідь: «Ні». -Будь ласка.
-Він уже дорослий. -Нехай трохи підросте.
-Не нав'язуй їй. -Вітаю.
-Ти серйозно? Ти купив човен? -Так, я купив човен.
-Молодець, друже. -Ура.
-Це в біса шикарно. У тебе що, шлюпка? -Замовкни.
Ти мусиш переконатися, що маєш усе необхідне. Маєш рятувальні круги?
-Маю. -А вогнегасник?
-Маю. -А сигнальний пістолет?
Я знав, ти забудеш про сигнальний пістолет.
Треба влаштувати екскурсію на двох човнах.
Ми ж від вас просто через затоку, чорт забирай.
-Упевнена, що нічого не хочеш випити? -Ні, не хочу, дякую.
-Це рожеве вино дуже смачне. -Ні, не треба, я впевнена.
-Як у вас це літо минає, добре? -Так, чудово.
Ні, малувата, та в неї класичний дизайн.
-У тебе все гаразд? -Так.
Що сталося?
Мені просто важко, ну... обговорювати все.
О, я тебе розумію.
Так, я справді тебе добре розумію.
Агов, народ, вам чогось дати? У мене тут повний бар.
Ні, нічого не потрібно. Я п'ю воду.
-А тобі третій келих, так? -Дякую.
Гаразд. Зараз дам дружині її ліки.
Яка краса, чи не так?
-Ось, тримай. -Просто...
-Що треба сказати? -Я тебе ненавиджу?
-Зійде. -Точно?
-Точно. -Гаразд.
І так завжди.
Я часом роздумую, чи не вбити його.
-Тож ніщо не змінилося? -Ні.
Хоча ні, дещо таки трішки змінилося.
О Боже.
-Ти зробила якусь операцію? -Та лише дрібничку... таку дрібничку.
О Боже. У тебе вигляд точнісінько такий, як минулого року.
О, дякую. Так і задумано, розумієш?
Невеличка операція призводить до значного покращення.
А тобі ж нічого не треба робити, шльондро.
О Боже.
-Ой. А що це було? -Просто дурнуватий тунель.
-Усього лише. -Фу. Ігри на пляжі такі в біса дитячі.
Твій брат такий дивак.
Йому просто важко зосередитися.
-Підеш поплавати? -Ні.
-А чому ні? -Так, чому не підеш?
-Агов, ти куди? -До вбиральні!
А чому б тобі не попісяти в океан?
Муха-повторюха. Повторюха у квадраті. Повторюха у кубі. Повний жах.
-Замовкни. -Сама замовкни.
Ти ніколи не шкодуєш, що облишила танці?
Іноді шкодую.
Бо тобі ж класно вдавалося, чи не так?
-Я досягла найбільшого успіху в 14 років. -Хіба не в усіх так само?
Гадаю, я могла б стати кінозіркою,
якби не народила доньок так невчасно.
Я ходила до студії Стелли Адлер.
І мене найняли для зйомок у двох рекламних роликах, а тоді я зустріла Джоша.
І я припинила ходити на проби, коли завагітніла.
А тоді ми переїхали до Сан-Франциско, і це знищило мою кар'єру.
І мені доводилося весь час літати до Лос-Анджелеса...
Господи. Обережніше.
Це божевілля.
Та останнім часом стається так багато божевільних збігів.
Так, він так і сказав.
-Нам уже час повертатися додому. -Впевнена?
-Гадаю, час «горілчаювати». -Так, однозначно.
-Так. Гаразд. Збираймося. -Так.
Де Джейсон?
Джейсон. Де Джейсон?
Ґейбе, де Джейсон?
Джейсоне!
-Джейсоне! -Джейсоне!
-Де ти був? -Я був у вбиральні...
Ні. Так не можна чинити.
Тобі не можна нікуди йти, не сказавши мені.
-Вибач. -Гаразд, усе добре.
-Не роби так, зрозумів? -Вибач.
Я почну збиратися.
-Гаразд. -Гадаю, нам уже час їхати. Добре?
Ти ж бачила їхню нову машину?
Оце треба йому було. Він точно купив її для того, щоб дістати мене.
Здається, йому це вдалося. Не бігайте по будинку.
Ти вмієш маму дістати.
Піду скажу їм добраніч.
Нічия у сьомому інінґу, рахунок 11:11.
Погляньмо, відомий потужними подачами під кінець інінґу, Голлістер виходить...
Усе гаразд?
Я подивлюся найкращі моменти матчу «Джаєнтс», гаразд?
Побачимося в чарівній кімнаті.
-Добраніч. -Добраніч.
Вимкни телефон.
Зніми маску.
Ти подумала, що я помер?
Ні, я просто...
Я не знала, чи ти загубився, чи тебе...
викрали, чи...
Терористи та збоченці?
Тримайся поближче до мене, і я тебе захищу, гаразд?
Поглянь.
Глянь - 11.11.
Час лягати спати.
Хто це?
Знаєш, я подумував придбати завтра рибальські снасті.
Чотири вудочки, щоб ми всі могли рибалити з пірса, розумієш?
Звісно, є ще й човен.
Я лише кажу, що якби ми вийшли у відкрите море...
Я нікого не силую.
Агов.
Ґейбе, я хочу поїхати.
-Чому ти хочеш поїхати? -Я не можу тут залишатися, я...
Це занадто важко.
Ти серйозно?
Коли я тут...
Мені здається, наче... Тут якась...
Наді мною тут якась чорна хмара, і...
Я сама не своя.
На мою думку, ти наче та сама.
Так, гаразд.
Коли я була малою,
то якось пішла на ту набережну з батьками.
Я відійшла сама.
Сама не знаю, навіщо. Просто відійшла.
Я опинилася в тому залі з дзеркалами.
Там була ще одна дівчинка.
Вона була схожа на мене.
Схожа на мене, як дві краплі води.
-Але ж ти була в залі з дзеркалами. -Вона не була віддзеркаленням.
Вона була справжньою.
Вона була...
Я втекла якнайшвидше.
Усе життя
мені здається, що вона досі мені загрожує.
Гаразд, що б там не сталося, це сталося дуже давно, чи не так?
Знаєш, як усе часом складається?
-Так. -Розумієш, усілякі збіги.
Відтоді, як ми сюди приїхали, вони стаються все частіше.
Гадаю... Мені здається, що це означає, що вона підбирається все ближче.
Хто?
Дівчинка з дзеркала?
Ти мені не віриш.
Я... Я вірю тобі.
Я просто намагаюся це усвідомити, зрозуміло?
Я просто...
Я не можу повірити, що ти так довго тримала це в собі.
Ти ж знаєш, я тебе підтримаю, чи не так?
Я цілком упевнений, що можу дати тобі прочухана, тож якщо вона схожа на тебе...
Гаразд. Невдалий жарт.
Зрозуміло. Вибач, винен.
Я лиш намагався розрядити ситуацію.
Чорт.
Зникло електропостачання.
Жахливо невчасно. Розумієш, ось чому в Джоша є резервний генератор.
Боже! Чорт забирай!
Так, у нас зникло електропостачання. Іди спати.
У нас на під'їзній доріжці якась сім'я.
Немає в нас на під'їзній доріжці ніякої сім'ї.
Хто це?
О, це сім'я. Ви злякалися сім'ї?
Це сім'я страховищ.
Гаразд, добре. Припини, досить.
Гей.
-Що? -Зоро, дай мені свій телефон.
-Я ним не граюся. -Зоро!
Там хтось на вулиці?
На вулиці стоїть якась сім'я.
-Це, мабуть, сусіди. -Ти що, жартуєш?
Алло. Мене звати Аделаїда Вілсон.
-Ти справді телефонуєш 911? -Ми зараз за адресою Сіґалл-Вей, 2311.
-Усе гаразд. Лиш зникло електропостачання. -Четверо людей вторглися на територію.
-Так. -Знаєш що?
-Що? -Я з цим розберуся.
-Ні, ми не знаємо. -Я дізнаюся...
-Що? -...хто це.
Ні, не робили, та я впевнена, зроблять.
-Дізнаюся, що їм треба, і все буде гаразд. -Ґейбе.
-Заспокойся, гаразд? -Хвилин 15? Ні, це задовго.
-Господи. -Ні, ви не розумієте. Ми...
Заспокоймося всі, як щодо цього?
-Ґейбе! -Тату!
-Не панікуймо. Усе буде добре. -Ні, зачекай. Хвилинку.
Ґейбе.
Намагаюся відпочити, а вся сім'я з'їхала з глузду.
Вітаю. Чим я можу вам допомогти?
Гаразд.
Якщо ви там тиняєтеся лише для того, щоб лякати людей, ви вибрали не той дім.
Зоро, взуйся.
Я... Я вас чемно попросив.
А тепер ви маєте забратися з моєї приватної власності.
Гаразд. Викличмо копів.
Я викликала. Вони будуть за 14 хвилин.
Що? За 14 хвилин?
Гаразд. Так. Добре.
-Джейсоне, принеси мені биту. -Яку биту?
Бейсбольну. Ту саму биту. Вона в...
-Ось, тримай. -Дякую.
-Ґейбе? -Так, зачекайте.
-Усе під контролем. Спробую ще раз. -Ґейбе.
Ні.
Ось так.
-Ґейбе! -Усе під контролем.
Я вам, здається, уже велів забиратися з моєї приватної власності, чи не так?
Але якщо хочете по-поганому, то буде по-поганому.
Але копи вже їдуть сюди.
Агов! Гей!
Вони пішли в обхід. Двері чорного ходу замкнені?
-У мене відчинене вікно. -Зоро, ні.
Ґейбе, Джейсоне!
Гей, чоловіче, я не жартую.
Я тобі розіб'ю голову!
На твоєму місці...
Ґейбе.
-Ключ. -Який ключ?
-Чортів запасний ключ. -Запасний ключ?
Що за лайно?
Чорт!
Мамо?
Просто тримайтеся поближче.
Що відбувається?
Що це?
Це ми.
У нас тут нічого немає.
-Це наша дача. -Ґейбе.
-Ми лише сьогодні приїхали. -Колись...
Давним-давно...
Жила собі дівчинка.
І в цієї дівчинки була тінь.
Вони були поєднані,
пов'язані.
Коли дівчинка їла, їй давали
теплу та смачну їжу.
А коли тінь була голодна,
вона мусила їсти кролика, сирого і з кров'ю.
На Різдво
дівчинці дарували чудові іграшки,
м'які та приємні.
А іграшки тіні були такі гострі та холодні,
що вона різала ними пальці, коли намагалася гратися.
Дівчинка зустріла чарівного принца і закохалася,
а тінь одночасно з нею
зустріла Абрагама.
Не мало значення, чи вона його кохала.
Бо він, зрештою, був пов'язаний з принцом дівчинки.
Потім дівчинка народила першу дитину,
прекрасну маленьку дівчинку.
А тінь,
вона народила маленького монстра.
Умбра прийшла в цей світ, регочучи.
У дівчинки народилася друга дитина, цього разу хлопчик.
Її довелося розрізати, щоб дістати дитину з її черева.
Тіні довелося все це робити
самотужки.
Вона назвала його Плутоном.
Він від народження обожнює вогонь.
Тож розумієте, тінь ненавиділа дівчинку
так сильно і так довго,
аж поки одного дня тінь не зрозуміла,
що її випробовує Бог.
Вибачте.
Чого ви хочете?
Забирайте гаманець, забирайте машину.
Ґейбе.
Забирайте човен, мені байдуже.
Тату, човен нікому не потрібний.
Як щодо такої пропозиції?
Ви відведете мене до банкомату...
Та хто ви такі, люди?
Ми американці.
Прикуй себе до столу.
-Адді, не роби цього. -Може, мені щось
тобі відрізати?
Нічого.
Тільки... Не завдай шкоди моїм дітям.
Гей.
Гей. Прибери від мене руки.
-Зачекай. -Відпусти мене, чоловіче.
Послухай.
Ґейбе.
Прошу, будь ласка, зупинися.
-Ґейбе! -Ні.
Зупинися. Зачекай.
-Прошу. -Гаразд.
Мамо.
Маленька дівчинко.
Тікай!
Уперед.
Тобі потрібна я, чи не так?
Ні.
Він нікуди не піде.
Обережно. Він запальний.
Ні, тільки не це.
О, чорт.
Ні.
Гаразд.
-Послухай... -Мені страшно.
Подивися на мене.
З тобою все буде добре.
Покажи йому один зі своїх фокусів.
Гаразд.
Ідіть, пограйтеся, хлопчики.
Не спаліть ущент наш дім.
Припини, чоловіче.
Прошу.
Припини.
Ну ж бо, припини.
Припини це.
У мене ж сім'я, чоловіче. Будь ласка, не треба. Ні.
Що за дідько?
Забирайся з моєї машини.
Підійди-но.
Іди... Чорт забирай, тягни сюди свою дупу.
Я наказав тобі підійти.
Я з тобою розмовляю.
Що ти хочеш?
Що?
Що ми хочемо?
Ми хочемо насолодитися без поспіху.
Ми чекали на цей день
так довго.
Я називаю це
«розрізанням пут».
Це твій.
Її заносить ліворуч. Чорт забирай, її заносить ліворуч.
Джейсоне.
Милий. Ходи сюди. Швидше.
Біжімо!
Ключі.
-Мамо! -Зоро!
Туди. Гайда. Бігом.
Агов!
Ну ж бо, швидше.
О, гайда, тікаймо.
-Джоше! Що це було? -Що?
Я щось чула надворі.
І що?
Шарудіння, кроки, ніби там хтось ходить.
Хтось вештається коло бісового будинку.
Може, білка. Я не знаю.
Ти не міг би сходити подивитися?
Я зайнятий. Тож...
Може, це доставка піци. Може, дівчата замовили піцу.
Піднімися та подивися. Мені страшно.
Я не хочу. Я хочу залишитися тут. На своєму улюбленому місці.
-Піднімися та подивися. -Господи.
Гей, Офеліє, увімкни світло.
Вмикаю додаткове освітлення.
Мені здається, я чула, як увімкнувся резервний генератор.
-Та що ти знаєш про резервний генератор? -Припини бути гадом на мить і подивися.
Гаразд. Я дивлюся.
Візьму бінокль.
Я нічого не бачу.
-Я бачу прекрасні зірки. -Ти справді дивишся?
Так, дивлюся.
От дідько. Ні, так, я... Там справді хтось є.
Не дури мене, Джоше.
Я й не дурю, там справді хтось є.
Поглянь. Подивися, за машиною.
-Де? Я не бачу. -Біля машини.
-Я не... -От дідько!
Що таке?
Господи, це О. Джей,
Це О. Джей Сімпсон.
Та що з тобою таке?
Я серйозно.
-Офеліє, увімкни мені «Біч бойз». -«Біч бойз», «Приємні флюїди».
-Ось так? -Чому б і ні?
Сьогодні остання ніч тут. Розважмося.
-Офеліє, зроби тихіше. -Зменшую гучність.
Заспокойся, гаразд? Там нікого немає.
Просто йди назад нагору. Я піднімуся за пару хвилин.
-Усе буде добре. -Що відбувається?
-Нічого. Нічого, дівчата. -Господи.
Увімкнувся резервний генератор. Ми розбираємося. Повертайтеся до сну.
Те, що ми у своїх кімнатах, не означає, що ми спимо.
Гаразд. Ну, не знаю. Повертайтеся до кімнат.
Народ, нам треба виїхати звідси завтра рівно о десятій, тож...
Гей.
О Боже!
Джоше!
Прошу, зупиніться.
Зупиняю відтворення «Біч бойз» «Приємні флюїди».
Офеліє...
Офеліє, зателефонуй у поліцію.
Звісно. Пісня «До біса поліцію» «Ен-Дабл'ю-Ей».
Джоше, нам потрібна твоя допомога.
Адді!
Ні.
Бігом. Тікайте.
Підходь!
Іди за мною!
Гайда, поганий Джоше! Ну ж бо!
Ну ж бо.
Чорт забирай.
Ні. Будь ласка, ні.
Ні. Не треба.
Ні.
Ні. Будь ласка, ні.
Було незамкнено.
З човнами покінчено.
З човнами я зав'язую.
Не можу повірити, що вони мертві.
Навіщо вони це роблять?
Вибачте, але зараз усі оператори зайняті.
Будь ласка, чекайте, коли звільниться...
Усе це якесь божевілля.
Вибачте, всі оператори зайняті. Будь ласка...
Як на 911 може бути зайнято всю ніч? Я просто цього не розумію.
Забагато двійників, чоловіче.
І по скільки буде кожного з нас?
Набережна зачинялася, і ми щойно вийшли, йшли до машин, коли на нас напали.
-От дідько. -Люди кричали...
-Не лайся. -...і хтось сварився, ми побачили червоне.
-Побачили червоне? -Вони були одягнені в червоне.
Вони мали дивний вигляд. У них були ножиці. Вони просто підходили до людей
у натовпі, і вбивали їх ножицями.
Ви кажете, що вони вбивали людей ножицями?
Так, то був справжній хаос, а потім ми просто побігли.
-Звідки вони взялися? -Що, я...
Я не знаю. Хтось казав, що вони з'явилися з каналізації.
-З каналізації? Гаразд, а скільки... -Вибачте. Думаю, вони наближаються.
Мем?
Що ж, щиро сподіваємося, що з нею все гаразд.
Поки зарано стверджувати, які саме події там розгортаються.
Але схоже, що там здійснюється жорстокий і жахаючий напад
людьми, за описами одягненими в червоне
і з якимись ножицями. Вони тероризують людей,
-які гуляють увечері. -Вони схожі на нас.
Вони ще цього навіть не знають.
Вибач, Крісе, я тебе перерву. До нас надходить нове відео.
ПОВІДОМЛЯЮТЬ ПРО НОВІ ВБИВСТВА
Ось, бачимо чоловіка в червоному, який...
Так, здається, це група людей,
які беруть участь у якійсь демонстрації чи мітингу протесту.
Зараз невідомо, чи пов'язані ці люди з нападами, і як.
Що це?
-Вони утворюють щось на кшталт... -Це вони.
...живого ланцюга.
-Що вони роблять? -Навіть не знаю.
Для такого потрібно достобіса координування.
Якщо нас зараз дивляться діти, їх потрібно забрати від екранів.
Ми точно не знаємо, що зараз станеться.
-Нам потрібно їхати. -Що? Ти ж жартуєш?
Зоро, Джейсоне, допоможіть батьку.
Припиніть, вона верзе казна-що. Куди ми поїдемо?
-До поліції, чи не так? -Ні.
Нам потрібно рушати й не зупинятися.
Поїдемо узбережжям. До Мексики.
До Мексики? Гаразд.
У нас тут є все, що треба.
Їжа, вода, резервний генератор. Ми тут у більшій безпеці, ніж деінде.
Скажи це Джошу та Кітті. Ось вони, прямо тут.
-Ти лякаєш дітей. -Запізно для цього.
Вони мислять, як ми. Вони знають, де ми.
Вони не зупиняться, поки не вб'ють нас, чи поки ми не вб'ємо їх.
Зробімо пастки абощо. Як в «Один удома».
-Тоді якщо вони прийдуть... -Ти щойно посилався на «Один удома»?
Ти розумієш, що я маю на увазі.
Ґейбе, вони це спланували. Вони мають перевагу.
Час тікати, а не розкидати по підлозі іграшкові машинки-моделі.
-Що таке машинки-моделі? -Що таке «Один удома»?
Ми нікуди не поїдемо. Це остаточне рішення.
Ти втратив право приймати рішення!
То це означає, що нам дістанеться їхня машина?
Ходімо, гайда.
У кого ключі?
Ходімо.
-Хутко. -Сідайте в машину.
-Я за кермом. -У жодному разі.
Я їй заборонив.
У тата пошкоджена нога, ти в наручниках.
Це небезпечно. Я за кермом.
-Зоро, ні. -Я з усієї сім'ї вбила найбільше поганих.
Не ти вбила найбільше поганих.
-Я вбила обох близнючок. -Помиляєшся. Я щойно вбила другу.
Я вбив Кітті.
Отож один, один, один, два. Я вбив двох.
Я вбив себе і Джоша, тож...
-Це не має значення. -Зоро, сідай назад.
-Дивіться! -Ні.
О, чорт, закрийте вікна.
Гаразд. Тобі зараз потрібно здати назад.
Пристебніться.
Зоро!
Де вона? Я її збила?
Вона там.
Господи!
Зоро.
Обережно.
Ти їдеш занадто швидко!
Тепер вона мертва, чи не так?
-Що ти робиш? -Мамо!
Куди це вона? І вона вже пішла.
Твоя мама вийшла з машини.
Це наша машина?
Це той, який схожий на мене.
От чорт.
Не виходьте з машини. Замкніть двері.
Що це вона робить?
Це пастка.
Геть з машини.
Благаю.
Ні.
Джейсоне.
Джейсоне?
Джейсоне!
Ні.
-Адді! -Мамо!
-Сюди. Сховаймося тут. -Гаразд.
-Тут мають бути бинти й усе таке. -Гаразд.
Мама знає, що робить.
Поглянь.
Он той живий ланцюг.
Схоже на якийсь ідіотський перформанс.
Де він?
Як воно, мабуть, було, рости і бачити небо.
Відчувати сонце, вітер, дерева.
Та такі, як ти, сприймали це все як належне.
Знаєш, ми ж теж люди.
Маємо очі, зуби,
руки та кров.
Так само, як і ви.
І все ж...
Саме люди
побудували це місце.
Я вважаю, що вони навчилися створювати копії тіл,
але не душ.
Усе одно душа одна на двох.
Вони створили Пов'язаних,
щоб контролювати тих, хто нагорі.
Наче маріонеток.
Але їм це не вдалося,
і тоді вони кинули Пов'язаних напризволяще.
Багато поколінь
Пов'язані продовжували безцільне існування.
Вони тут усі зійшли з розуму.
І тоді
з'явилися ми.
Ти добряче виклався.
Дякую. Схоже, дарма не пішов у великий спорт.
Пам'ятаєш?
Ми обидві народилися особливими.
Я хочу приз номер 11.
Точно?
Адді, не хочеш спробувати?
Господь звів нас того вечора.
КНИГА ПРОРОКА ЄРЕМІЇ 11:11
Я повсякчас думаю про тебе.
Як добре все могло б скластися.
Якби ти могла взяти мене з собою.
Після нашої зустрічі пройшли роки,
і сталося диво.
Тоді я і побачила Бога.
І він вказав мені шлях.
Ти теж це відчула.
Той кінець нашого танцю,
саме тоді Пов'язані побачили, що я не така, як усі.
Що я визволю їх від страждань.
Я віднайшла віру.
І почала приготування.
На планування пішли роки.
Усе мало спрацювати бездоганно.
Мені потрібно було не просто вбити тебе.
Мені потрібно було голосно заявити про себе,
щоб увесь світ це побачив.
Прийшов наш час.
Час нам піднятися нагору.
Лише уяви,
якби не ти,
я б узагалі ніколи не танцювала.
Милий.
Я тебе знайшла.
Поглянь на мене.
Їх усіх уже немає.
Вони мертві. Вони тобі більше не зашкодять.
Розумієш?
Усе знову буде, як раніше.
Вона ж не була у В'єтнамі. Вона просто загубилася.
На 15 хвилин. Це ж...
-Це може сильно злякати. -Ні, ви не знаєте, що з нею сталося.
-З нею могло статися все, що завгодно. -Гаразд.
То як нам її знову розговорити?
Послухайте, я вважаю, що її потрібно заохочувати малювати, писати, танцювати.
Робити все, що завгодно, що допоможе їй розповісти нам про себе.
Я просто хочу повернути свою дівчинку.
-Послухай. Вона сама пішла. -Я ж просила тебе за нею приглянути.
Так.
-Глянь, що ти за людина. -Я не винен, що вона пішла.
Я не винен, що вона пішла. Сама глянь, що ти за людина.
Переклад субтитрів: Дарія Хохель