ПОД ЗЕМЯТА НА САЩ СА ПРОКОПАНИ
ХИЛЯДИ КИЛОМЕТРИ ТУНЕЛИ,
НЕИЗПОЛЗВАЕМИ ДНЕС ТРАСЕТА НА МЕТРО,
ИЗОСТАВЕНИ МАРШРУТИ,
ЗАПУСНАТИ МИННИ ГАЛЕРИИ...
МНОГО ОТ ТЯХ - БЕЗ НИКАКВО ПРЕДНАЗНАЧЕНИЕ
...ставащото отвъд стените.
Бурята тази вечер създава трудности в залива.
Пийт Гидингс с прогнозата.
Вижте и какво би сполетяло залива, ако се сбъднат предсказанията на учените.
Всичко това - в новините в 23:00.
Що е то, което има 12 милиона очи,
192 милиона зъба
и се простира от моста "Голдън Гейт"
чак до Кулите близнаци?
"Ръка за ръка - през Америка",
6 400 км верига самаряни, хванати за ръце.
Веригата минава през житни поля и високи планини,
през плодни равнини и от море до море.
Точно така! Това лято 6 милиона души ще се хванат за ръце,
за да се борят против глада в САЩ.
В местния магазин за плочи ще научите как да станете част от движението.
Здраво мятане.
Да, можех да стана професионалист.
Знаеш ли...
САНТА КРУС, 1986 Г.
Можеше да спечелиш награда от второ ниво,
а можеше и да продължиш за награда на трето.
Е, Ади, да спрем ли, или да продължаваме?
Не питай мен, ти имаш рожден ден.
Искам номер 11.
-Така ли? -Това ли?
-Да. -Добре.
Да, тази.
-Благодаря. -Няма за какво.
Супер!
Дано да няма кошмари с тази тениска.
Сега пък си имам неприятности, че спечелих тениска за дъщеря си.
Това е нещо ново.
Като го гледа по телевизията, беше ужасена.
-Щеше да знаеш, ако беше с нея. -А кой й позволи да гледа?
До въртележката снимат нещо.
Провери дали не търсят статисти.
Имам нужда от още една бира.
И бира ли не може да пия?
А какво ще кажеш за тази?
Ади, да се пуснем ли?
Знаеш, че е малка за това, Ръсел.
А аз твърдо няма да се кача.
"Уакамол"!
Ето, това вече е машина!
-Колко билета? -Два.
Два билета.
Два.
-Ади, да идем до тоалетна. -Не ми се ходи.
Ръсел?
-Би ли гледал детето, ако обичаш? -Гледам го!
Не се отделяй от него.
-Глен! -Какво?
-Престани. -Нищо не правя!
-Това с ножиците. -Не е вярно.
Просто ми върви. Хайде.
ЙЕРЕМИЯ, 11:11
Какво?
-Това е глупаво. -Прекалено е.
-Хайде де. -Какво?
-Невъзможно! -Стига де.
Недей, не!
ПРОРОЧЕСТВА НАМЕРИ СЕБЕ СИ
И раздели водата и земята
на места, от които да бликне живот.
Планини, долини,
а водата бе навред, където трябваше.
И отиде тогава Сотукнан при Тайоуа и рече:
"Искам да видиш какво направих.
И направих го добре."
Тайоуа погледна и рече:
"Много е добро. Но не си го завършил.
Трябва да създадеш най-различни видове
и да им вдъхнеш живот, както е планът ми.
Вселенският план."
И отиде в безкрайния всемир
и събра материя да си направи помагач,
жената паяк.
"Огледай се наоколо си, жено паяк," рече Сотукнан.
"Това е безкрайното пространство.
Но на света няма радост.
Светът се нуждае..."
ИЗХОД
НИЕ
В НАШИ ДНИ
Стигнахме!
-Защо го правиш? -Тате!
Големи сте поспаланковци.
Хайде.
-Внимавайте. -Чао.
-Първо внесете багажа. -Гледай, гледай!
-Хайде де. -Много си стара.
-Знаеш как се прави. -Не ме критикувай.
Не ме критикувай!
-Дребен. -Няма безжична връзка.
Не ти и трябва. Тук сме истински свързани.
Браво.
Добре, така... Чук-чук.
-Кой е? -Ти.
-Кой ти? -Ти-ти. Отвори!
Какво те прихваща?
-Да си вземем куче. -Не може.
-Тук можеш да тичаш. -Хапни нещо.
-Нещичко поне. -Какво?
-Що за отношение? -Залък за мен.
Извинявай. Ура, атлетика!
Вече не ти се тича ли?
Нали обичаше атлетиката?
-Какъв е смисълът? -Олимпиада!
-Няма да се класирам за тях. -Можеш да постигнеш всичко, решиш ли.
-Може ли да шофирам, като сме тук? -Не.
А го реших!
Джейсън, къде отиваш?
-Да си взема нещо. -Върни се и се нахрани.
Кара и Хейли шофират с родител.
На атлет от олимпийски калибър не му трябва да шофира.
-За Бога... -Ти тичаш. Трябва да тичаш по пясъка.
-Защо? -По-трудно е. Няма триене.
Тренирай на брега, и като стъпиш на твърда почва, ще летиш!
-Ще ходим ли на брега? -Да.
По-късно, като се настаним.
-На кой плаж? -На Санта Крус.
Джош, Кити и момичетата ще са там.
-Какво правиш? -Фокус.
-Оставих го тук миналата година. -Хубаво, покажи.
Скапаняшко е.
Я внимавай! Що за вулгарен език на масата?
Като посочиш някого с пръст, в теб се насочват три.
Това пък какво означава?
Към теб сочат четири пръста.
-Какво? -Ами виж.
Единият е палец, той не сочи към теб.
Какво става с нея?
Вероятно страда от посттравматичен стрес.
Не е била във Виетнам!
-Просто се изгуби. За около 15 минути. -Това може да бъде страшно.
Не знаеш какво й се е случило. Може да е какво ли не!
Добре. Как да я накараме да говори?
Трябва да я стимулираме да рисува, да пише, да танцува...
Всичко, което би я подтикнало да ни разкаже.
Искам си момиченцето.
Всичко ще се оправи.
Пуши ми се.
Защо ни е вила на морето, като не ходим на плажа?
А плажът тук?
-Кой плаж? -Съвсем наблизо има плаж.
Никакъв плаж не е, просто залив, бряг.
Говоря за истински плаж, народ, пясък, увеселителни игри...
Там е прекалено претъпкано.
И е пълно с разни съмнителни елементи.
-Не искам такъв плаж. Няма да ходим. -Добре.
В такъв случай ще откажа.
Добре.
Но е гадно така.
Все пак...
На Джейсън страшно му се ходеше.
Идваме за пръв път, откакто баба почина.
А знам колко тежко го преживя.
-Но си тръгваме по светло. -Разбира се.
Да, добре!
И ще е страхотно. Ще видиш, че ще ти хареса.
Наистина ли няма целувка?
Няма ли да ме цункаш?
Къде е брат ти?
За брат ти питам.
-Не знам къде е. -Сериозно?
Джейсън?
Мамо!
Точно затова не бива да играеш тук.
-Миналото лято не беше ли същото? -Много те моля!
Това вече е друго нещо. Какво ще кажете?
Татенцето се прибра, скъпа!
Якият тате.
-Това е майтап, нали? -Уви, не.
Има си и касетофон, всичко! А салонът е кожен.
И жабка!
-Олеле майко. -Именно!
Има и ей това.
Ще го оправя! Научиха ме как става.
Бие леко вляво, трябва да се удържа.
Но я взех адски евтино.
-Ще се сместим ли всички? -Доста сте разглезени, да знаете.
Разглезени!
Знаеш ли, че във водата има флуор, така властите контролират ума ни.
Забравила съм. Краят на света не вълнува никого.
Кажи ни какво се очаква да стане, ще си го представим.
Може да ми цункаш ануса, Зора.
-Олеле! -Анус не е вулгаризъм.
-Защо изобщо споменаваме анус? -Как можеш да говориш така?
В конкретния случай дори бих предпочел вулгарната дума.
-Виждам, че се подсмихваш! -Не е вярно.
-Откъде изобщо знаеш тази дума? -Не е нужно да обсъждаме всичко.
Залагам пет.
Това е чиста класика.
Залагам пет.
Забърках се с трева...
Какво значи "залагам пет"?
-За дрога е. -Не е за дрога.
За дрогиране. Дрогата е вредна.
Хайде, Джейсън, хвани ритъма.
Ето, това е.
Това е то! Добре дошли в Санта Крус.
Санта Крус!
-Санта Крус! -Разбрахме де.
Санта Крус!
Пет минути. Не можеш да говориш!
Няма да обсъждам кой може да говори.
-Ако й се е случило нещо... -Какво? Тя се отдалечи.
Боже.
-Не гледай! -Мъртъв ли е?
Стига бе.
ГОРАТА НА МЕРЛИН НАМЕРИ СЕ
-Ехо! -Привет, как е?
Обеща да сте тук в 14:30.
-Ние сме сем. Уилсън, не бързаме. -Виж ти кой е тук!
-Добре дошли в рая. -Много си хубава!
Момичетата ще ти се зарадват.
-Взех бира и за теб. -Бека, Линдзи!
-Не може -Виж кой дойде!
-Казах, не. -Достатъчно голям е.
-Още няколко години. -Не й досаждай.
Здрасти!
-Вярно ли купи лодката? Браво на теб! -Абсолютно.
-Страхотно. Гумена, а? -Да бе, да!
-Трябва да имаш основното - пояси... -Имам.
-И пожарогасител? -И това.
Сигнален пистолет?
Знаех си, че ще го забравиш.
Трябва да идем на излет заедно.
Точно от отсрещната страна на залива сме.
Не искаш ли нещо за пиене?
-Не, благодаря. -Розето е чудно!
Вярвам ти.
-Добре ли си изкарвате? -Страхотно.
Малка е, но дизайнът е класика.
-Добре ли си? -Да.
Какво има?
Трудно ми е да общувам.
Разбирам.
Да, напълно те разбирам.
Искате ли нещо? Барът е отлично зареден.
Няма нужда, имам вода.
-Потретваш? -Благодаря.
Ще дам на женичката си лекарство.
Не е ли прекрасна?
Заповядай.
Какво ще кажеш?
"Мразя те"?
-Върши работа. -Нали? Супер.
Не знае спирка.
Понякога обмислям да го убия.
-Значи, всичко е по старому. -Да.
Всъщност има промяна!
Майко мила!
Правила ли си си нещо?
Дреболийка, съвсем малко.
Леле! Изглеждаш точно като миналата година.
Благодаря!
Това е идеята. Нещо дребно, което да държи дълго.
Но ти нямаш нужда от нищо, мръснице!
Човече...
-Какво беше това? -Нищо, тунел.
Плажните играчки са тъпашки.
-Брат ти е голяма откачалка. -Лесно се разсейва, това е всичко.
Ще влизаш ли във водата?
-Не. -Защо?
-Вярно, защо не искаш? -Къде отиваш?
До тоалетната.
Защо не пикаеш в морето?
-Три пъти за щастие! -За щастие.
-Млъквай. -Ти млъквай.
Не ти ли се ще да беше останала танцьорка?
-Пробвай. -По-добре късно...
Да, понякога.
Беше много добра, нали?
Ами... Най-добра бях на 14.
Това важи за всички ни.
Можех да съм кинозвезда.
Но момичетата избраха лош момент да се родят.
Бях в студиото на Стела Адлър.
Преди да срещна Джош, се снимах в две реклами.
Но забременях и край на кастингите.
Преместването в Сан Франциско довърши кариерата ми.
Трябваше да летя до Ел Ей.
И просто...
По дяволите, внимавай!
Откачена работа.
Все странни съвпадения напоследък.
-Да идем до нас. -Добре.
-Време е за водка. -Определено.
Да събираме багажа.
Къде е Джейсън?
Гейб, къде е Джейсън?
Джейсън?
Джейсън!
Джейсън?
Джейсън!
-Къде беше? -До тоалетната!
Не може така! Не бива да се отдалечаваш, без да ми кажеш!
-Извинявай. -Спокойно, нищо не е станало.
-Всичко е наред. -Не прави такива неща!
-Нали разбираш? -Да. Съжалявам.
Ще събера нещата. Ще си тръгваме.
Нали?
Няма нищо.
"Астрос", Хюстън, влиза в сезона с играч по-малко...
Видя ли новата им кола?
Не се е въздържал, нарочно я е купил, да ме дразни.
Явно успява. Не тичайте вкъщи!
Побърка мама!
И нещо, което рядко се вижда, допълнителни ининги в Минесота.
Ще им кажа "лека нощ".
11:11 - изравнен резултат в седмия ининг.
Холистър, известен с бързите топки, е добре дошъл...
Всичко наред ли е?
Ще гледам головите положения на "Джаянтс".
Ще се видим по-късно във вълшебната стаичка.
Лека нощ. Изключвай телефона.
Свали маската.
Помисли си, че съм умрял ли?
Не, само че...
Не знаех изгубил ли си се, или те е взел някой, или...
Някой терорист или извратен тип?
Не се отдалечавай от мен. Аз ще те пазя.
Виж!
11:11.
Време е за сън.
Това кой е?
Мисля утре да си купя рибарски такъми.
Четири въдици, да можем да мятаме и четиримата, нали?
Имаме и лодката.
Ако можем да излезем в открито море...
Но никого не карам насила.
Ехо?
Искам да се махна.
-Къде? -Не мога да стоя тук.
Твърде много е.
Ти сериозно ли?
Да съм тук, за мен е...
Имам чувството, че...
Сякаш над мен е надвиснал черен облак.
И аз...
Сякаш не съм на себе си.
За мен си си ти.
Добре.
Като бях малка,
отидох с нашите на разходка по крайбрежната улица.
Залутах се някъде. Не знам защо, но се отдалечих.
И се озовах в зала с огледала.
Вътре имаше още едно момиче.
Приличаше на мен.
Беше същото като мен.
-Нормално, била си сред огледала. -Не беше отражение. Беше истинска.
Беше съвсем истинска.
Тя...
Побягнах с всички сили.
През целия ми живот...
Все ми се струваше, че тя ме догонва.
Каквото и да е било, минало е много време.
Понякога нещата се нареждат странно.
-Да. -Като поредица от съвпадения.
Откакто дойдохме, зачестяват, стават все повече.
И имам чувството, че това води към...
Онова момиче е все по-близо.
Кое? От залата с огледалата ли?
-Не ми вярваш. -Не, защо, вярвам ти!
Просто осмислям.
Само...
Не мога да повярвам, че толкова време си таила това в себе си.
Нали знаеш, че съм до теб?
Мога да те сложа на място, така че... Щом тя прилича на теб...
Добре де, неуместна шега беше.
Ясно. Извинявай, виноват.
Опитвам се да разведря обстановката.
По дяволите.
Токът спря. Съвсем навреме.
Джош затова има генератор.
По дяволите!
За Бога!
Спря токът. Лягай си.
На алеята има някакво семейство.
Няма никакви хора.
Кои са тези?
Явно е някакво семейство. От семейство ли се уплаши?
-Семейството на Торбалан. -Край, достатъчно.
Ей, не така.
-Какво? -Зора, дай ми телефона си.
-Не е у мен! -Веднага!
Извинявай.
-Отвън има някой ли? -Някакво семейство стои там.
Сигурно са съседи.
Поднасяш ме.
-Страх ме е. -Обажда се Аделаид Уилсън.
-Вярно ли звъниш в полицията? -Адресът е "Сийгъл" 2311.
-Няма проблем, просто спря токът. -Някакви хора са навлезли в имота ни.
Голяма работа.
-Но знаеш ли, аз ще се заема. -Не сме.
-Ще разбера какви са тези хора... -Не са, но знам, че...
Ще видя какво искат и всичко ще е наред.
-Само се успокой. -15 минути? Това е твърде дълго!
-За Бога. -Не разбирате!
Нека всички да се успокоим.
-Гейб. -Всичко ще бъде наред.
Не, почакайте... Гейб!
Да реша да си почина и точно сега всички вкъщи да изперкат!
Здравейте, мога ли да помогна с нещо?
Ясно.
Ако се мотаете наоколо, за да плашите хората,
сбъркали сте адреса.
Зора.
Обуй си обувките.
Бях любезен с вас.
А сега настоявам да напуснете имота ми.
Добре.
Да се обадим на полицията.
Обадих се. Ще дойдат след 14 минути.
Какво? Цели 14 минути!
Добре, така...
Джейсън, дай ми бухалката.
-Каква бухалка? -Бейзболната!
-Тя е... -Ето!
-Гейб? -Момент.
Чакай, пак ще пробвам.
Не, не... Така.
-Гейб! -Ще се справя!
Вече ви казах да напуснете имота ми.
Но ако искате да щуреем, можем да започнем.
Полицията вече идва насам.
Ей, ти! Ало!
Хей!
Заобикалят отзад. Вратата там заключена ли е?
-Прозорецът ми е отворен. -Недей!
Гейб, Джейсън!
Изобщо не се шегувам!
Ще ти счупя черепа!
На твое място...
Гейб.
-Ключът. -Какъв ключ?
На скришното място.
Що за бял боклук...
По дяволите.
-Мамо! -Стой до мен.
Какво става, мамо?
Какво...
Това сме ние.
Тук нямаме нищо. Това е лятната ни вила.
Пристигнахме едва днес, така че...
Имало...
едно...
време...
Едно момиченце.
И това момиченце имало сянка.
Двете били свързани,
били неотделими.
Когато момичето се хранело,
давали му ядене топло, вкусно.
Но когато сянката бивала гладна,
трябвало да поглъща заек,
суров, кървав...
На Коледа
за момичето имало прекрасни играчки,
меки, пухкави подаръци.
А играчките на сянката бивали остри, ръбести, студени.
Опитала ли се да играе с тях, режели пръстите й.
Момичето срещнало прекрасен принц.
Влюбило се.
Сянката обаче, по същото това време,
срещнала Аврам.
И нямало значение обича ли го, или не,
тъй като той бил неотделимо свързан с принца на момичето.
Момичето родило първата си рожба,
малко красиво момиченце.
Сянката обаче...
Тя родила едно малко чудовище.
Това била Мрачна, но се родила със смях.
Жената родила за втори път, сега - момче.
Наложило се да го извадят от корема й, разрязали я.
Сянката трябвало да се справи с всичко
съвсем сама.
Кръстила го Плутон.
Роден бил, за да обича огъня.
Разбирате защо сянката мразела момичето
открай време.
Един ден сянката проумяла,
че това е Божие изпитание за нея.
Извинете ме.
Извинете.
Какво искате?
Ще ви дам портфейла си. Ако искате, и колата вземете.
Гейб.
Вземете и лодката!
Татко, никой не иска лодката.
А какво ще кажете да идем до банкомата...
Какви сте вие изобщо?
Американци.
Привържете се за масата.
-Ади, недей. -Или да ти клъцна някоя част?
Няма страшно.
Само...
Не наранявайте децата ми.
Опа.
Пусни ме веднага!
-Полека! -Чакайте.
Пусни ме.
Стой. Гейб!
Моля те, спри. Недей!
Спри, моля те.
Спри, спри... Чакай, не!
Спокойно.
-Мамо. -Малко момиче.
Бягай!
Бързо!
Мен искаш, нали?
Не.
-Той няма да ходи никъде. -Внимавай.
Доста е избухлив.
Не, не.
Само не тази гадост.
Не.
Добре.
-Страх ме е, мамо. -Погледни ме.
Всичко ще бъде наред.
Покажи му някой от фокусите си.
Добре.
Момчета, вървете да си играете.
Само да не запалите къщата ни!
Спри, моля те!
Моля те, недей.
Стига.
Моля те, престани, стига!
Спри!
Имам семейство, недей!
Какво става?
Разкарай се от колата ми.
Абе, ти... Я ела тук!
По дяволите, идвай веднага.
Казах да дойдеш!
Хлапе, на теб говоря.
Какво искаш?
Какво?
Какво искаме?
Искаме да се насладим на мига.
Очакваме идването на този ден
от много време насам.
Наричам този момент
отделянето.
Това е твое.
Бие наляво.
Бие наляво, мамка му.
Джейсън.
Миличък, ела тук!
Бързо!
Ключовете.
-Мамо! -Зора!
Насам, хайде!
Ехо!
Хайде, давай, давай!
Бързо!
Джош, какво беше това?
-Кое? -Чух някакви звуци вън.
Какви?
Някакво шумолене, като от ходене на човек.
Около къщата ни обикаля някой.
Сигурно е катеричка.
Би ли погледнал?
Зает съм.
Така че...
Може момичетата да са поръчали пица.
Стани и виж. Страх ме е!
Не ми се става, добре съм тук, в уютното си кътче.
-Стани и погледни. -За Бога!
-Офелия, включи осветлението. -Включване на осветление.
Като че ли се включи и резервният генератор.
-Ти пък какво разбираш от това? -Не бъди винаги такъв кретен. Провери.
Добре, ще огледам. Ще си взема и бинокъла.
Нищо не виждам. Само звездите.
-Наистина ли гледаш? -Да.
Не, по дяволите... Да, вън има нещо.
-Не се бъзикай. -Напълно сериозен съм.
Там има нещо. Погледни зад колата.
-Къде? Не виждам. -До колата! Сляпа ли си?
Не мога...
-По дяволите! -Какво?
Боже, това е О Джей.
О Джей Симпсън!
Какво ти става? Сериозно те питам.
Офелия, искам "Бийч Бойс".
-Ти сериозно ли? -Защо не! Последна вечер ни е тук.
-Да се повеселим. -Офелия, спри го.
Спирам "Добро настроение" на "Бийч Бойс".
Успокой се. Навън няма нищо. Качвай се горе, след малко идвам.
-Няма нищо. -Какво става?
Нищо.
Няма нищо, хлапета.
Резервният генератор се включи и се чудехме от какво. Заспивайте пак.
В стаята си сме, но не спяхме.
Както и да е, прибирайте се.
Утре точно в 10:00 потегляме.
-Вие... -Майчице.
Джош!
Моля те, недей.
Спирам "Добро настроение" на "Бийч Бойс".
Офелия...
Обади се на полицията.
Пускам "Майната й на полицията" на NWA.
Джош, помогни ни!
Ади!
Не!
Бягай!
Ела тук!
Последвай ме.
Хайде, лош Джош!
Хайде!
Бързо!
По дяволите.
Не, моля те, недей.
Не!
Не, Зора, не...
Моля те, спри.
Не!
Моля те, недей.
Не.
Не беше заключено.
Край с лодките.
Приключих с тях.
Не мога да повярвам, че са мъртви.
Защо го правят?
Съжалявам, в момента няма свободен оператор.
Изчакайте и при възможност...
Пълна лудница.
В момента няма свободен оператор. Изчакайте...
Как може спешният телефон да е зает цяла нощ? Не проумявам.
Твърде много двойници.
По колко от всеки ще има?
Заведенията по крайбрежната затваряха, отивахме към колите, когато нападнаха.
-Мамицата му. -Не псувай.
Мислех, че някой си играе, но тогава видяхме червеното...
-Видели сте червено ли? -Бяха в червено.
Изглеждаха откачено, носеха ножици.
Вървяха срещу хората и ги пронизваха.
Наръгвали са ги, така ли?
Да, настана суматоха и побягнахме.
-А те откъде идваха? -Не знам. Някой каза, че от каналите.
Канализацията ли? А колко бяха?
-Извинете, но мисля, че идват. -Госпожо...
Госпожо?
Надяваме се всичко там да е наред.
Още нямаме подробна информация за ставащото,
но очевидно сме обект на брутална страховита атака
от хора, облечени в червени дрехи, носещи ножици,
и всяващи хаос сред населението...
И приличат на нас.
Това още не го знаят.
Крис, ще спра излъчването.
Постъпиха нови кадри.
СВЕДЕНИЯ ЗА ОЩЕ СЛУЧАИ НА НАРЪГВАНЕ
Ето един мъж, облечен в червено, който...
Изглежда, че става дума за група хора,
които явно участват в нещо като протест.
Засега не е ясно дали и как са свързани с нападенията.
-Какво е това? -Това са те.
Какво правят?
Не знам, но се иска здрава организация.
Ако в момента пред екраните има деца,
отстранете ги да не гледат.
Не се знае какво предстои.
-Трябва да вървим. -Стига, шегуваш се.
Деца, помогнете на баща си.
Откачи ли? Къде отиваме?
-В полицията ли? -Не.
Трябва да се движим. И да не спираме. Тръгваме по брега.
-Отиваме в Мексико. -Мексико?
Стига бе.
Олеле майко!
Тук имаме всичко необходимо.
Храна, вода, резервен генератор. Тук сме в безопасност.
Кажи го на Джош и Кити, ето ги, пред теб.
-Плашиш децата. -Късно е.
Разсъждават като нас, значи знаят къде сме.
Няма да се откажат, докато не ни убият. Или ние - тях.
Тогава да заложим някакви капани.
Нещо като в "Сам вкъщи". И ако онази дойде...
-Нали не спомена "Сам вкъщи"? -Знаеш какво искам да кажа.
Те са планирали всичко това. И имат преднина.
Време е да бягаме, не да пръскаме играчки по пода.
-Какви играчки по пода? -Какво е "Сам вкъщи"?
Никъде няма да ходим. Точка.
Вече не си ти този, който решава.
И сега...
Тяхната кола ли ще вземем?
Хайде, бързо!
У кого са ключовете?
Хайде.
-Бързо. -Скачай в колата.
-Аз ще карам. -Абсурд!
-Казах й, че не може. -Кракът на татко е зле, ти си окована.
-Най-сигурно е да карам аз. -Не!
-Аз убих най-много от онези. -Не е вярно.
-Убих близначките. -Не, аз убих втората.
Аз убих Кити.
Това прави един, един, двама. Аз убих двама.
Убих себе си и Джош.
Няма значение. Зора, отзад!
-Внимавай! -Бързо вдигнете стъклата!
Така.
Ще се наложи да караш на задна.
Затегнете коланите.
Зора!
Къде е, премазах ли я?
Там е. Ето я там!
Добре.
Зора.
Само внимателно.
Караш много бързо!
Вече е мъртва, нали?
-Какво правиш? -Мамо!
Къде тръгна... Вече я няма.
Майка ви слезе от колата.
Това нашата кола ли е?
Онзи там прилича на мен.
-По дяволите. -Чакай, какво?
Стойте в колата. Заключете се.
Какви ги върши тя?
Това е капан.
Слизайте!
Моля те.
Недей.
Не!
Джейсън!
Не, не, не...
-Ади! -Мамо!
-Ето, можем да се скрием тук. -Добре.
Сигурно имат превръзки и всякакви неща.
Мама си знае работата.
СПЕШНА ПОМОЩ
Виж!
Това е линията.
Прилича на извратено представление.
Къде е той?
Какво ли е да израснеш, виждайки небето?
Да усещаш слънцето, вятъра, шума на дърветата...
Приемате тези неща за даденост.
Но ние също сме хора.
Имаме очи, зъби, ръце, в телата ни тече кръв.
Също като вас сме.
Но въпреки това...
Хората са тези,
които са създали това място.
Мисля, че са разбрали как да възпроизведат телата.
Но не и душата.
Душата остава една, делят си я двама.
Създали са Свързаните,
за да могат чрез тях да контролират онези горе.
Като кукли на конци.
Но не са успели. И са изоставили Свързаните.
Поколения наред Свързаните продължили да живеят объркани, безпосочно.
Всички тук долу се побъркали.
И после сме се появили ние.
Здраво мятане.
Да, можех да стана професионалист.
Спомняш ли си?
Родени сме по-особени.
-Искам номер 11. -Така ли?
Ади, ще се пуснем ли?
Онази вечер Бог ни свърза.
Не спирам да мисля за теб.
РЪКА ЗА РЪКА - ПРЕЗ АМЕРИКА
Мисля как можеше да се развие всичко, че можеше да ме вземеш със себе си.
Години след като се срещнахме,
се случи чудото.
Тогава видях Бог.
Той ми показа пътя.
Почувства го и ти.
Усети края на танца ни.
Свързаните видяха, че съм различна,
че мога да ги отърва от нещастието им.
Намерих своята вяра.
Започнах да се готвя.
Планирането отне години.
Трябваше да се изпипа всеки детайл.
Трябваше не просто да те убия,
а с това да направя декларация,
която да стигне до целия свят.
Удари нашият час.
Нашето време там горе.
Като си помисля, че ако не беше ти,
никога нямаше да танцувам...
Детенцето ми!
Намерих те.
Виж!
Вече ги няма.
Нали?
Не могат да ти навредят.
Нали разбираш?
И всичко ще е пак каквото беше.
Да.
Не е била във Виетнам!
-Просто се изгуби. За около 15 минути. -Това може да бъде страшно.
Не знаеш какво й се е случило.
-Може да е какво ли не! -Добре. Как да я накараме да говори?
Трябва да я стимулираме да рисува, да пише, да танцува...
Всичко, което би я подтикнало да ни разкаже.
Искам си момиченцето.
Тръгнала е нанякъде.
Казах ти да я наглеждаш.
-Да, добре. -Виж се само!
-Не съм виновен, че е отишла някъде! -Виж се само!
Какво съм виновен... Погледни ме.
Погледни се!
Превод на субтитрите: Албена Христофорова