ПО МАНГА ПОРЕДИЦАТА НА ТАДАШИ АГИ
НЕ РАЗБИРАШ ЛИ, ЧЕ ПРАВЯ ВСИЧКО ТОВА, ЗА ДА СПАСЯ ВИНОТО!
- Къде е Исей? - Ще се върне утре.
- Писна му от мен ли? - Трябваше да свърши нещо.
- И те оставя сама с мъж като мен? - Или ти оставаш сам с жена като мен.
- Добре, ще дегустираме ли вина? - Хайде.
И така, с кое да започнем?
- С това? - Първо да създадем атмосфера.
Джанис Джоплин. Супер.
- Музика, алкохол, красива французойка… - Не флиртувай, а слушай.
Знаеш ли, че е мразила родния си град?
Избягала е в Калифорния, за да промени света.
Когато я слушам,
си представям ураган, помитащ всичко.
Помириши го.
Отначало нотките звучат дисонантно, сякаш няма единство.
Прави се от три сорта грозде. Вкусът е хаотичен.
Но щом отпиеш…
Избухва.
Безпорядъкът се превръща в хармония. Трите сорта се сливат в един.
Сега затвори очи.
Затвори ги.
Отпий.
Още ли чуваш музиката?
Виното е като музиката.
Свързва те с чувствата ти.
Лекува рани.
"Кло Вонтюри".
- Италианско ли е? - Корсиканско.
Малко лозе в планината. Прекрасно.
Да опитаме друго.
Коя е песента?
"Ермитаж", Жан-Луи Шав, 2009 г.
Липа…
орлови нокти…
Лежа в хамак…
у дома.
Вечер е.
Полъхва лек бриз.
Приспива ме.
Приятелят ми е с мен.
Каним се да пийнем нещо, но не точно сега.
Не говори за гаджето си. Разваля атмосферата.
Твой ред е.
Аз съм на платноходка.
През завесите на каютата струи светлина.
Тъкмо сме се любили.
Продължавай.
Скоро се прибираш.
Плачеш, объркана си.
Искам да останеш.
Не.
Ще кажа да ти сервират вечеря.
Тамар е.
- Исей там ли е? - Легна си.
Толкова рано? Добре ли е?
Беше много уморен. Още ли си у Давит?
Да.
Тогава ви пожелавам много приятна вечер.
Хонока!
- Татко! - Помогни ми!
Помогни ми…
Дръж го здраво. И този там.
Не мислех, че ще се справиш.
А сега трябва да изпълня моето обещание.
Чувала ли си я?
Не.
Какво виждаш?
Едно детенце.
Самичко…
Зима е.
Студено е.
- То се е изгубило. - Не се е изгубило.
Ядосано е.
- Не знаеш нищо за мен. - Така е.
Изобщо не си какъвто очаквах.
- Жалко че семейството ти не знае кой си. - Не им пука.
Тамар не е баща ти.
Научил я е да те мрази, но не е виновна.
И ти не си виновен за майка ти.
Прекрасна музика.
И само едно вино й подхожда.
- Да? - Къде беше? Звънях ти.
После ще ти кажа.
Добре, Давит каза, че иска да дойде да изпие чаша вино.
Камий пита дали Давит може да дойде и да опита виното ти.
- Дай ключовете. - Не ви ли трябвам?
- Не, вземи си почивен ден. - Добре.
Не трябваше да идвам.
- Всичко ще бъде наред. - Сигурно.
Нищо не се е променило.
Все така ужасно смърди.
Не съм въоръжен.
Седни, Давит.
Ще дойдете ли?
Като те видях последно…
беше малко хлапе.
И ти си остарял. Косата ти е прошарена.
Да пием.
1989-а. Годината, в която си роден.
В която съм роден.
И в която мама почина.
Искала си да говорим? Ето ме.
Добре.
Благодаря. Добре ли си?
Днес са щастливи.
Но утре няма да им е толкова лесно.
Знаеш ли какво харесвам у теб?
- Какво? - Ведрия ти нрав.
Исей, усмихни се. Спасихме виното!
Какво е станало?
Искаш ли да се разходим?
На колко години беше?
На три.
Мисля, че беше на остров Окинава.
Когато бях тригодишна
преживях земетресението в Кобе.
Събуди ме посред нощ.
Умирах от страх. Мислех, че къщата ще рухне върху мен.
Майка ми дойде да ме вземе,
заведе ме в градината под звездите
и ми изпя песен, за да ме успокои.
А моята майка щеше да ме остави под рухващия покрив.
Моята се кълне, че не се е случило.
Щом земята се разтресла, се втурнала в стаята ми,
а аз съм спала.
Не съм усетила нищо.
Понякога бъркаме истината и това, което ни казват,
- и си представяме… - При мен е друго.
Сигурен съм, че се е случило.
Тогава ти вярвам.
Камий, Исей, елате.
- Ще поговорим, като свършим тук. - Добре.
Грижим се за него. Колко те търсих в онази планина!
Пристигнахме.
- Какво? - Нищо, всичко е толкова различно.
- Това ли е делвата на Кетеван? - Да, в която се изпика.
- Ела. - Добре.
Да вървим, Давит. Бях много малка, не го помня.
Но аз помня какъв бой изядох после от баща ми.
Хайде, ела.
Да изберем.
- Колко да вземем? - Двайсетина.
Чакаме много гости.
Давит, вземи това.
- Стига толкова, вземи тази. - Дай на мен, мамо.
Да вървим.
Добре ли си?
Скъпи мои!
Имаме гости, затова ще кажа няколко думи.
Това, че всички сме тук заедно…
Може би е благодарение на Бог. Слава Нему.
Но преди всичко благодарение на вас, Камий и Исей.
Вие ни помогнахте да си спомним,
че някога сме били деца и че с теб сме една кръв, Давит.
Да забравим миналото. Прощаваме ти, Давит.
Да пием. Наздраве.
Наздраве.
Дълги години не пиех вино.
Струва ми се, че съм пропуснал нещо важно в това семейство,
моето семейство, и ви благодаря.
За два дни животът ми се промени благодарение на вас двамата.
Тормозих хората, а сега съм уважаван. Не знам как стана.
Аз съм си същият, същото момче, което пикаеше в делвата.
Богохулство.
Но щом си изясняваме отношенията,
някой от вас да се е питал защо го направих?
Или просто си казахте: "Такъв си е, родил се е лош.
Няма да се промени".
Така ли е?
Тамар, ти ли ще им кажеш?
- Давит. - Не съм свършил.
Баща ми застреля кучето ми, защото не му харесваше, че все лае.
Или може би защото много го обичах.
То бе всичко, което имах.
Топлеше ме, когато се страхувах нощем, защитаваше ме.
А те не ме защитаваха.
Не помня тя да е била там, когато се случи.
Не помня да си възразила,
когато баща ни ме затвори в мазето за три дни.
На тъмно, затворен в мазето без светлина, храна и вода.
Изведоха ме от там изтощен,
а сега казваш, че ми прощаваш?
Ти си тази, която трябва да ми иска прошка!
Да ме молиш на колене!
Събирайте си багажа, защото ще продам всичко това.
Няма го вече, ще го изгоря до основи.
Казах.
Пусни ме.
Аз съм Давит Абашидзе. Оставете съобщение. Благодаря ви.
- Гласова поща. Ще набера пак. - Няма смисъл.
- Той вече е решил. - Ще му мине.
Намесихме се в история, която не е наша.
Върни ми телефона.
Нали го чу? След две седмици всичко тук ще изчезне.
Това ли искаш?
Виното е прекрасно, но ще изчезне.
Върни ми телефона. Моля те.
- Къде отиваш? - Ела с мен.
Тамар.
Имам идея.
След два дни трябва да съм в Париж за конкурса "Първа реколта".
Това е един от най-важните конкурси в света.
Само за нови вина, които не са били предлагани на пазара.
Като твоето. Ще ги убедя да включат виното ти в конкурса.
И то ще спечели, сигурна съм.
- Не искам да печеля конкурс. - Ти не, но Давит иска.
Не се занимавай с Давит.
Тамар, виното, което спечели този конкурс, веднага става световноизвестно.
Давит е бизнесмен. Ще види, че има изгода от него.
Ще стане, обещавам ти.
- Трябва да ми се довериш. - Ти не ме слушаш.
Това вино никога няма да участва в конкурс.
Никога няма да се продава. Не е създадено с такава цел.
Ела, помогни ни да пренесем виното в манастира.
- Слушай какво ти казва. - Тя не слуша.
Егоистка си.
Също като баща ни.
Виждате ли? Виното е спасено.
- Да? - Кетеван е.
Благодаря.
Не знам дали ще имам сили да стана толкова рано утре,
затова ще се сбогувам с теб сега.
Благодаря за всичко.
Ела пак да ни видиш.
И ти ела на гости.
- Лека нощ. - Лека.
Лека нощ.
За теб е.
От 2021 г. Последната реколта.
Друга няма да има.
Ако някога пак те хване страх от тъмното, отвори си една бутилка.
Благодаря.
Лека нощ.
Лека.
Здравейте. Не, ще стои при мен. Благодаря ви.
ДОВЕРИ МИ СЕ
Кучка.
ПО МАНГА ПОРЕДИЦАТА НА ТАДАШИ АГИ
Превод на субтитрите Живко Тодоров