KÉSZÜLT TADASHI AGI ÉS SHU OKIMOTO MANGÁJA ALAPJÁN.
MENNYEI CSEPPEK
NEM ÉRTED, HOGY AZ EGÉSZET AZÉRT CSINÁLOM, HOGY MEGMENTSEM EZT A BORT?
Hol van Issei?
Holnap visszajön.
Elege lett belőlem?
Valami dolga akadt.
Egyedül hagyja egy magamfajta férfival?
Talán maga van egyedül egy magamfajta nővel.
Oké.
Akkor kóstoljunk borokat?
Jöjjön.
És melyikkel akarja kezdeni?
- Ezzel? - Várjon. Alapozzuk meg a hangulatot.
Janis Joplin.
Remek.
- Zene, alkohol, csinos francia lány… - Ne bolondozzon. Figyeljen.
Tudja, hogy utálta a szülővárosát?
Amint tudott, elszökött Kaliforniába, hogy megváltsa a világot.
Mikor hallgatom…
…egy hurrikánra gondolok, ami mindent elsöpör.
Nyár, nyár
Szagolja meg.
Oly könnyű az élet
Először disszonánsnak hangzik,
mintha nem lenne egység.
Háromféle szőlőfajtából készül.
Sokfelől jön.
De a szájban…
A gyapot száll
Felrobban.
A káoszból harmónia lesz.
Gazdag apád…
A három szőlő eggyé olvad.
Most csukja be a szemét.
…olyan csinos, bébi
Csukja be a szemét.
Kortyoljon.
Ne, ne, ne, ne Ne sírjál
Ne sírjál…
Hallja még a zenét?
A bor olyan, mint a zene.
Összeköti magát az érzéseivel.
Begyógyítja a sebeket.
„Clos Venturi.”
Olasz?
Korzikai.
Egy kis szőlő a hegyekben.
Csodálatos.
Még egyet.
Ki ez?
Hermitage, Jean-Louis Chave, 2009.
Hárs…
loncvirág…
Egy függőágyban vagyok…
otthon.
Este van.
Lágy szellő lengedez.
Álomba ringat…
Velem van a barátom.
Majd elmegyünk egy italra, de még nem most.
Ne beszéljen a barátjáról.
Ez mindent tönkretesz.
Magán a sor.
Egy vitorláson vagyok.
A fény áttör a kabin függönyei között.
Most szeretkeztünk.
Folytassa.
Hamarosan visszatér Franciaországba.
Sír. El van veszve.
Azt akarom, hogy maradjon.
Ne.
Szólok, hogy szolgálják fel a vacsorát.
Tamar vagyok.
Issei ott van?
Lefeküdt.
Máris? Jól van?
Nagyon fáradt volt.
Még mindig Davitnál van?
Igen.
Hát akkor nagyon kellemes estét kívánok.
Honoka? Honoka!
Honoka! Honoka!
- Apu! - Segíts! Segíts!
Segíts…
Szorosra, jó?
És azt is ott.
Nem hittem, hogy tényleg megcsinálja.
És most… tartanom kell az ígéretemet.
Ismeri?
Nem.
Mondja el, mit lát.
Egy kisgyereket…
egyedül…
Tél van.
Hideg van.
Eltévedt.
Nem, nem tévedt el.
Haragszik.
Maga semmit sem tud rólam.
Ez igaz.
Maga egyáltalán nem az, akit képzeltem.
Szomorú, hogy a családja nem tudja, ki valójában…
Nem érdekli őket.
Tamar nem az apja.
Megtanították gyűlölni magát, de erről ő nem tehet.
Ahogy maga sem arról, hogy meghalt az anyja.
Ez gyönyörű.
És csak egy bort ismerek, ami passzol hozzá.
Igen?
Hol voltál? Próbáltalak hívni.
Később elmondom.
Oké, Davit azt mondja, át akar jönni egy pohár borra.
Camille kérdezi, hogy Davit átjöhet-e megkóstolni a borát.
Add a kulcsot.
- Elmehetsz. - Nem kellek ma?
- Nem. Szabadnapot kapsz. - Oké. Ahogy akarja.
Kár volt eljönnöm.
Minden rendben lesz.
Na persze.
Semmi sem változott.
Még mindig szarszag van.
Nincs nálam fegyver.
Kérlek, ülj le, Davit.
Maguk nem csatlakoznak?
Mikor utoljára láttalak…
…még tricikliztél.
Te is megöregedtél.
Ősz a hajad.
Igyunk.
Nyolcvankilenc. A születésed éve.
Az év, amikor születtem.
Az év, amikor születtem, és anya meghalt.
Beszélni akartál velem? Itt vagyok.
Jól van.
Hé.
Köszönöm.
Jól vagy?
Ma örülnek.
De a holnap nem lesz ilyen könnyű.
Tudod, mit szeretek benned?
Mit?
Hogy vidám vagy!
Ne már, Issei! Megmentettük a bort!
Valami baj van?
Sétáljunk egyet?
Hány éves voltál?
Hároméves.
Szerintem Okinava szigetén történt.
Hároméves koromból…
…emlékszem a kóbei földrengésre.
Felébredtem rá az éjszaka közepén.
Megrémültem. Azt hittem, rám szakad a ház.
Az anyám bejött értem,
kivitt a kertbe, a csillagok alá,
és énekelt nekem, hogy megnyugtasson.
Az én anyám…
…hagyta volna, hogy rám szakadjon a tető.
De anyám esküszik, hogy nem történt ilyen.
A földrengésnél berohant a szobámba…
…és én aludtam.
Nem érzékeltem semmit.
Néha összekeverjük, ami tényleg megtörtént, amit meséltek,
- amit elképzelünk… - Nálam ez más.
Biztosan megtörtént.
Akkor hiszek neked.
Jöjjön, Issei. Jöjjön velünk.
Majd beszéljünk, ha itt végeztünk.
Jó.
- Elintézzük. - Nem.
Kerestelek azon a hegyen
- sokáig. - He?
Itt vagyunk.
Hm?
Semmi. Minden annyira más.
Ez Ketevané?
Igen, amelyikbe belepisiltél.
- Gyere, gyere. - Gyere.
Gyere, Davit. Menjünk.
Én úgyis túl kicsi voltam, hogy emlékezzek rá.
Igen, de én még emlékszem a verésre, amit utána kaptam apámtól.
Gyere, gyere.
Válasszunk.
- Hányat viszünk? - Kábé 20-at.
Sok vendéget várunk.
Davit, fogd ezt.
- Elég lesz. Fogd. - Nem, ennyi. Ennyi.
- Fogd. - Majd én, anya.
Menjünk már.
Jól van?
Drágáim.
Vendégeink vannak, úgyhogy csak pár szót szólok.
Az, hogy ma itt vagyunk így, együtt…
…az talán Istennek köszönhető.
Dicsértessék.
De mindenekfelett maguknak köszönhető, Camille és Issei.
Maguk segítettek visszaidézni, hogy…
hogy mi is voltunk gyerekek.
És egy vérből valók vagyunk, Davit.
Felejtsük el a múltat,
és megbocsátunk neked, Davit.
Igyunk. Csin-csin.
Csin-csin.
Évek óta nem ittam bort.
Úgy tűnik, lemaradtam valami fontosról ebben a családban…
…a családomban… és köszönöm.
Két nap alatt megváltozott az életem, és ezt köszönöm mindkettejüknek.
Kötözködtem, és most tisztelnek. Nem tudom, mi történt.
Még mindig ugyanaz a kölyök vagyok, aki belepisált a kvevribe.
Blaszfémia.
De ha azért ülünk itt, hogy tisztába tegyük a múltat,
megkérdezte bárki is, hogy miért tettem?
Vagy csak azt gondoltátok: „Ő ilyen. Rossznak született.
Nem tud rajta változtatni.”
Igaz?
Tamar, elmondod nekik? Hogy miért történt az egész?
- Davit. - Még nem végeztem.
Apám az előző nap lőtte le a kutyát.
Megölte a kutyámat, mert zavarta az ugatása,
vagy talán mert annyira szerettem.
Mert csak ő volt nekem.
Megmelegített, amikor féltem éjszaka.
Megvédett.
Amit amúgy egyikőtök sem tett meg.
És nem emlékszem, hogy ő segített volna, amikor ez történt.
Nem rémlik, hogy mondtál volna bármit is,
amikor az apám bezárt a pincébe három napra.
A sötétbe.
Bezárt egy pincébe, ahol nem volt se fény, se étel, se víz. Semmi.
Teljesen elgyötörten szedtek ki onnan,
és most azt mondod, megbocsátasz nekem?
Nektek kéne az én bocsánatomat kérnetek!
Nektek kéne térdelnetek!
Kezdhettek összecsomagolni, mert eladom ezt az egészet.
Mindent. Vége, ennyi. A földdel teszem egyenlővé.
Ennyi volt.
Hagyjál!
Davit Abasidzét hívta. Hagyjon üzenetet. Köszönöm.
Hangposta. Próbálom újra.
Nincs értelme.
Már eldöntötte.
Le fog nyugodni.
Belekeveredtünk egy történetbe, ami nem a miénk.
Add vissza a mobilomat.
Hallottad, mit mondott.
Két hét múlva ez az egész eltűnik.
Ezt akarod?
Ez a bor csodálatos, és el fog veszni.
Add vissza a telómat. Kérlek.
Hová mész?
Gyere velem.
Tamar.
Van egy ötletem.
Két nap múlva Párizsban kell lennem az Első Évjárat Versenyen.
Ez a világ egyik legfontosabb versenye.
Csak az új boroknak van fenntartva, amik még sosem kerültek piacra.
Amilyen a magáé.
Rá tudom venni őket, hogy tegyék be a borát a versenybe.
És nyerni fog. Biztos vagyok benne.
Én nem akarok versenyt nyerni.
Maga nem. De Davit igen.
Hagyja békén Davitot.
Tamar, az a bor, amelyik megnyeri ezt a versenyt, azonnal világhíres lesz.
Davit üzletember.
Látni fogja, hogy érdekelt ebben.
Ez be fog válni, ígérem.
Bíznia kell bennem.
Nem figyel rám.
Ez a bor sosem fog versenyen indulni.
Sosem fogják árulni.
Ez nem erre készült.
Most jöjjenek, és segítsenek felvinni a bort a kolostorba.
Hallgatnod kell arra, amit mond.
Ő az, aki nem hallgat rám.
Önző vagy.
Pont, mint az apánk.
Látják? A bor meg van mentve.
Igen?
Ketevan vagyok.
Köszönöm.
Nem tudom, hogy lesz-e erőm holnap olyan korán felkelni,
úgyhogy most búcsúzom el.
Köszönök mindent.
Majd gyere vissza hozzánk, jó?
Te is látogass meg.
- Jó éjt. - Jó éjt.
Jó éjt.
Ez a magáé.
2021-es.
Az utolsó évjárat.
Már soha nem lesz több.
Kibonthat egyet, ha bármikor megint félne a sötétben.
Köszönöm.
Jó éjszakát.
Helló.
Ó. Nem. Magamnál tartom. Köszönöm.
BÍZZ BENNEM
Ribanc.
KÉSZÜLT TADASHI AGI ÉS SHU OKIMOTO MANGÁJA ALAPJÁN.
A feliratot fordította: Speier Dávid