NETFLIX PRÆSENTERER
SENESTE NYT
EN OPLÆSNING AF KAPTAJN JEFFERSON KYLE KIDD
WICHITA FALLS, DET NORDLIGE TEXAS, 1870
- Godaften, mine damer og herrer. - Godaften.
Det er godt at være tilbage i Wichita Falls.
Jeg hedder kaptajn Jefferson Kyle Kidd, og jeg er her med nyhederne
fra den store, vide verden.
Tak.
Jeg kender til livet her. Arbejde fra morgen til aften.
Ingen tid til at læse avis, vel?
Lad mig gøre det for jer.
Og måske kan vi bare i aften
glemme vores bekymringer
og høre om de utrolige forandringer, der finder sted derude.
Vi begynder lokalt.
Vores egen Houston Telegraph
fra 1. februar.
"Meningitisepidemien fortsætter med at sprede sig blandt høj og lav
i Panhandle-regionen og over hele det nordlige Texas.
Indtil videre har den krævet
syvoghalvfems sjæle på kun to måneder."
Vores egen Dallas Herald skriver om vores delegation
fra Texas oppe i hovedstaden…
- Værsgo. - Mange tak.
TEXAS SIGER NEJ! DETTE LAND ER FOR HVIDE
Du dér!
Stop!
Jeg gør dig ikke noget!
Kom her!
Lad være med at bide!
Hvem er du?
Har du et navn?
Hjem.
Jeg vil gerne hjem.
Jeg forstår dig ikke.
Jeg taler ikke kiowa.
Kom.
Kom nu.
Bare rolig.
Kom nu.
Du kan ikke blive herude.
Giv mig din hånd.
Det er dokumenter over indianere.
Johanna Leonberger.
Er det dit navn?
Johanna?
Hvad har vi her?
Se på den anden side.
Har du din loyalitetsed?
Hvor gjorde du tjeneste, kaptajn?
I det tredje infanteri i Texas. Overgav mig i Galveston, 26. maj, 1865.
Nogen sidevåben?
Nej.
Kun fuglehagl.
Der står, at du er fra San Antonio. Hvad laver du heroppe?
Jeg læser nyheder højt fra by til by.
Jeg var på vej til Red River, da jeg så ham.
Jeg tror, han transporterede den lille pige for den føderale regering.
Hun har vist boet med indianerne.
Her er hendes papirer. Jeg har lige fundet dem.
Vi fortsætter.
- Alt i orden. - Hvad pokker gør jeg med barnet?
Spørg kommandoposten i Red River.
Hæren fandt dig altså for tre uger siden,
da de fordrev Kiowa-stammen fra Montague County.
Du har boet hos dem, siden de bortførte dig,
da de angreb din familie i Hill Country for seks år siden.
Jøsses.
"Hendes mor, far og søster blev…"
De er døde. Men du har en tante og onkel.
De bor stadig dernede.
Tæt på Castroville.
Så det var der, du skulle hen.
Jeg kender Castroville.
Jeg plejede at bo der før krigen.
Mange tyskere dernede.
Kannst du Deutsch sprechen?
Kannst du deine Familie…
Kan du huske din tyske familie?
I morgen
finder vi en, der kan følge dig hjem.
Godt. Også dig.
Kom.
Undskyld mig. Forsvundet barn.
Jeg har et barn her.
Mange tak. Jeg har et forsvundet barn.
- Det nytter ikke. - Jeg kan ikke gøre mere.
Tak.
- Hvad ønsker du? - Jeg vil tale med den indianeransvarlige.
Han er nord for floden. På reservatet.
Men jeg har fundet et barn.
Og løjtnanten, der patruljerede vejen,
bad mig bringe hende til dig.
Hvad skal jeg stille op?
Hun skal følges hjem.
Agenten er først tilbage om tre måneder.
Omstrejfende børn er hans ansvar.
Du må nok hellere følge hende hjem.
Det kan jeg ikke.
Jeg arbejder og rejser fra by til by. Det kan jeg ikke.
Hør her, min ven.
Vent på agenten, eller følg hende hjem. Du bestemmer.
Vil du være venlig?
Næste.
ISENKRAM OG DIVERSE
Dejligt at se dig, kaptajn.
Hej, Simon.
Må jeg tale med dig og fru Boudlin?
Ja, selvfølgelig.
Tre måneder, siger du? Hvad vil du gøre med hende?
Vente på agenten, lader det til.
Hun ser ret vild ud, gør hun ikke?
Hun er bare bange.
Forsigtig, skat.
Kom ikke for tæt på.
Hør her, barn.
Jeg skal på arbejde. Du skal blive her med disse gode folk.
Venner.
Forstår du det, barn?
Jamen dog.
Hun forstår ikke et ord, vel?
Tusind tak.
Lad os begynde med lokale nyheder fra The Carthage Banner.
"Færgen over Red River er sunket nær Cross Timbers.
Vandstanden er stadig for høj til at krydse,
og nogle steder nær Elm Creek er helt oversvømmet."
Nordstaterne sender soldater, der er for fine til at få våde støvler.
Lige præcis!
Og nu til The Clifton Record,
der melder om store forandringer på disse kanter,
som vil påvirke fremtidens rejsemuligheder.
På første side:
"Jernbanekomiteen stemte i dag for,
at Missouri, Fort Scott og Gulf-linjerne bliver samlet
i en ny jernbanestrækning, der vil gå fra Kansas
og hele vejen til Galveston, Texas.
Det bliver den første jernbane, der krydser indianerreservatet."
Og nu til føderale nyheder.
"Præsident Ulysses S. Grant…"
Til helvede med Grant! Grant er hensynsløs!
"…har krævet…
…har krævet at Texas' lovgivende forsamling
accepterer lovændring 13, 14 og 15 af de Forenede Staters forfatning,
før det kan komme på tale at blive genoptaget i unionen.
Disse lovændringer omfatter afskaffelsen af slaveriet…"
Sig nej til afskaffelsen. Aldrig!
"…at give tidligere slaver stemmeret
og at betale vores krigsgæld tilbage."
Jeg siger nej.
Lad Texas komme først, og til helvede med de lovændringer.
Jeg opdyrker ikke Texas' jord
med blod, sved og tårer for en rig nordstatsmand.
Pas hellere lidt på.
Det skulle I også!
Hvad laver I overhovedet her?
I gør ikke noget ved indianerne eller vejene. I vogter ikke broerne.
I laver ikke andet end at tæve sydstatsfolk!
Jeg hører, hvad I siger.
- Tag hjem, hvor I kommer fra. - Jeg hører jer.
Soldaterne fra nord er ingen særlig hjælp.
Og de beder om meget til gengæld.
Vi lider alle.
Allesammen.
Men jeg mener også, vi spiller en rolle i alt det her.
Der er mere end regn
og indianere og soldater fra nord, der gør vores veje usikre.
Jeg så det med egne øjne på vej fra Wichita Falls.
Ja.
Vi lider alle.
Det er hårde tider.
- Det sætter jeg pris på. - Tak.
- Mange tak. - Tak.
- Tusind tak. - Tak for opmærksomheden.
Undskyld mig.
Hun er væk.
Lille pige! Barn!
Hvor er du?
Jeg sang for hende, og da jeg vendte mig om, var hun væk.
- Uden en hest kommer hun ikke langt. - Hun kan være hvor som helst i skoven.
Barn?
Kom ud nu!
Der er en flod dernede.
Lige bag dig.
Lille pige, hvor er du?
Hvor er du henne?
Vi må dele os op!
Javel, hr. kaptajn!
Vent!
Vent på mig!
Du må ikke gå!
Forlad mig ikke.
Kom tilbage!
Nej!
Forlad mig ikke!
Johanna! Det er farligt! Du falder!
Gå ikke!
Tag et skridt tilbage! Johanna!
Kom ned!
Det er mig, datter af Hvirvlende Vand og Tre Pletter!
Kom tilbage!
Læg hende i sengen.
Hun er helt gennemblødt.
Det er et uvornt barn.
Sådan at stikke af?
Jeg sagde jo, hun er vild.
Vær sød, hr. Boudlin.
Det er sgu da sandheden.
Det kan man se på hende.
Barnet er forbandet.
For fanden, kaptajn.
Hvad i alverden vil du gøre?
Jeg følger hende hjem.
Jeg fandt hende. Jeg følger hende hjem.
Er du sikker på det, kaptajn?
Der er næsten 650 kilometer til Castroville.
Vejene er ikke de samme, siden du boede dernede.
Den lille pige er blevet væk.
Hun skal hjem.
Tak, fordi hun må sove her. Jeg kommer i morgen tidlig.
Hun er ikke blevet redet længe, men hun er stadig god.
Er du bevæbnet?
Et gevær med fuglehagl.
Jeg har stadig min fra Palmito.
Du har nok mere brug for den end mig.
Jeg har også 20 patroner.
Jeg giver dig den tilbage.
Tænk ikke på det.
Kaptajn.
Hvorfor gør du det her?
Johanna!
Et ærme til.
Sådan. Fint.
Det var godt. Kom så.
Jamen dog, hvor er du fin.
Jeg er ligeglad med, hvad du har på.
Det vil tage os seks dage, før vi er i Dallas.
Så over det centrale Texas til Hill Country.
Det vil tage et par uger.
Vi er nødt til at stoppe og læse nyheder, selvfølgelig.
Og vi må være på vagt.
Nybyggere dræber indianere for land,
og indianere dræber nybyggere for at tage det.
Det ved du sikkert alt om.
Jeg er i øvrigt kaptajn Kidd.
Kaptajn.
Du er Johanna.
Du, Johanna.
Det er en fornøjelse at møde dig, at du ved det.
Det er bacon.
Jeg steger noget.
Et "tak" ville være rart.
Det er sådan, det fungerer.
Det er kaffe.
Ja, kaffe smager bittert.
Man vænner sig til smagen.
Det er sukker.
Det kan du bedre lide, hvad?
Rolig nu.
Så er det nok.
Stop så!
Kan du se alle de ord?
Trykt på række, linje eller linje?
Når de bliver sat sammen, har man en historie.
Historie.
Historier.
Åbn den bare.
Det er min kone…
…nede i San Antonio.
Jeg henter noget mere vand.
Du kan blive rig lige her.
Skillelinjen, der splitter vores nation. Vi må holde sammen på Amerika!
Texas siger nej!
Men jeg siger til jer alle, under Guds opsyn,
at vores nation, vores store nation,
skal fuldendes!
Fru Gannett.
Hej, Kidd.
Er hun dit?
Betaler de dig for at følge hende hjem, eller gør du det af dit hjertes godhed?
De betaler mig ikke. Jeg kender bare vejen.
Men jeg tager et par værelser, hvis du har det.
Det har jeg.
Tak.
Tak, frue.
Nej.
Vi bruger ikke vores fingre.
Se. Kan du se den?
Ske?
Sådan spiser vi.
Ske.
Og vi synger ikke.
Vi synger ikke ved bordet.
Hvad glor I på? Har I aldrig set et barn spise før?
Hvad hedder hun?
Johanna.
Hun kan ikke tale engelsk.
Hvad taler hun så?
Kiowa.
Velkommen.
Jeg er ven.
Du er Johanna?
Jeg hedder Cicada. Jeg kender ikke Cho-hanna.
Hvad? Hvad sagde hun?
At du kalder hende et forkert navn. Hun hedder Cicada.
Nå, men nu hedder hun Johanna.
Johanna Leonberger.
Denne mand…
Han følger dig hjem.
Jeg har ikke noget hjem.
Det blev brændt ned af soldater, da jeg blev taget.
Din Kiowa-familie?
De er alle døde.
Hun siger, hun ikke har et hjem.
Heller ingen Kiowa-familie.
Kan du se håret?
De klipper det, når de sørger.
Dette barn er blevet forældreløs to gange.
Kan du sige, at jeg følger hende til hendes familie,
en tante og onkel nær Castroville?
Kidd, hun aner ikke, hvad det betyder.
Men…
…de er de eneste, der vil have hende. Hun har ingen andre. Ingen vil have hende.
Han følger dig til et andet hjem.
Vejen til Castroville er farlig.
Det har jeg også hørt.
Hr. Gannett kørte på de veje…
…før han tog til Californien.
Måske ville han bare ikke tilbage.
Jeg aner ikke, hvordan man tager sig af et barn.
Jeg har aldrig haft brug for det eller tålmodighed til det.
Hun lever endnu, ikke? Det er da noget.
Slider rejserne på dig?
Jeg sover ikke, som jeg plejer.
Nej.
Dine historier kan ikke holde dig selskab for evigt.
Hvad vil du så gøre, når du har afleveret hende?
Måske fortsætter jeg bare mod syd.
Jeg kan få arbejde på en båd ud af Galveston.
Se nogle af de fjerne steder,
jeg læser højt om hver eneste aften.
Hvor længe siden er det?
Næsten fem år nu.
Castroville er på vejen til San Antonio.
Ja, det er det.
Er det ikke på tide, du tager tilbage?
Bliver forsonet med hende?
Når jeg ser på dig nu…
…tror jeg ikke, du har noget valg.
Godaften. Jeg hedder kaptajn Jefferson Kyle Kidd,
og det er en ære at være tilbage i den livlige by Dallas.
En travl by, og I er travle folk,
så lad os komme i gang.
Da jeg kom i går, købte jeg de seneste aviser
og ledte efter gode historier,
der kunne distrahere os fra vores trængsler.
Fra The Times på side tre…
Undskyld, kaptajn?
Jeg hedder Almay.
Dette er mine partnere.
Hr. Almay. D'herrer.
God oplæsning.
Du får os til at glemme vores dystre tanker.
Tak.
Hvor var du soldat?
Texas' tredje infanteri. Dig?
Texas' første infanteri, det nordlige Virginia.
Til hvilken nytte? Fattige mænd kæmpede rige mænds krig.
Efterlod os i rendestenen.
Vi kæmpede, men vi fik ingen del i unionen.
Det er sent, hr. Almay. Hvad er din pointe?
Pointen er, at vi gamle soldater må leve, ikke?
Jeg har et forretningsforslag til dig,
da jeg kan se, du rejser alene.
Denne lille pige.
Hvad vil du?
Hvad vil du have for hende?
Dette barn er ikke til salg.
Rygtet lyder, at hun er den bortførte fra Wichita Falls.
Hr. Almay, du er velinformeret.
Værdifulde nyheder rejser hurtigt.
Hvad med 50 dollars?
100 så.
Jeg kan forsikre dig om, at hun vil blive betalt.
Se lige den lyse hud.
Du havde nok heldet med dig ude i ørkenen.
Du er et svin.
Vi kunne også bare tage hende.
- Kom. - Hvad foregår der her?
Åh, gudskelov. Vi er lokale handelsmænd.
Vi var bekymrede for barnets velfærd
i den mærkværdige mands varetægt.
Jeg følger dette barn hjem til sin familie.
Hendes papirer og min ed.
Dine hænder.
Kaptajn.
- Fik du det? - Ja.
Tag pigen og kom videre.
- Kom så. - Afsted. Gå.
Tag dem med på stationen.
- Vi ses, kaptajn. - Gå videre.
Hører du mig?
Jeg kommer efter dig, når jeg er færdig med soldaterne.
- Navn. - J.G. Almay.
Adresse.
Polk Street 12, Dallas, Texas.
Skriv under.
Kaptajn!
Kom så!
Kom så.
Sagde jeg ikke, jeg ville komme efter dig?
- Gå. - Sagde jeg ikke det?
Kom nu.
Videre!
Højere op. Kom!
Kom så.
Kaptajn!
Du er god af en gammel mand at være!
Men er du ikke træt af alt det her?
Hjælp mig.
De ødelagde vores krop og sjæl derude. Dø ikke nu, slut dig til os i stedet.
Denne verden er en guldgrube for nogen, mens vi må nøjes med de sørgelige rester.
Pis!
For helvede!
Flygt. Tag hestene, og stik af.
Jeg skyder. Du flygter.
Kaptajn.
Nej, det dur ikke.
Se? De er til fugle.
Til fugle, forstår du?
Du tænker ikke klart.
Hun er ikke værd at dø for.
Løb!
Stik af, mens du kan.
Hvad siger du?
Tal til mig.
Hr. Almay!
Du har placeret mig i
en ubehagelig situation.
Hvordan skal vi løse det her?
Jeg tænker, en andel til hver
og en ekstra til mig,
for det, du gjorde mod min partner her!
Det lyder fair i mine ører!
Hvad skal jeg gøre?
Bare giv os pigen, ikke andet!
Johanna, nej!
De vil ikke have penge.
- De vil have dig! - Kaptajn!
Kaptajn, prøver du at kilde os ihjel?
Vi har ikke en aftale endnu.
Du har vist ikke flere kugler,
så nu må du bruge fuglehagl.
Har jeg ret, kaptajn?
Udmærket, Almay.
Vi har en aftale.
Udmærket.
Jeg lægger min pistol her på denne sten.
Gør det samme.
Her er mit skydevåben.
Lad mig se dit.
Jeg lægger mit våben fra mig.
Her er mit.
Mønter.
Kaptajn, bang?
Bang, bang.
Clay derhenne stiller sig frem.
Gør du det samme.
Lyder godt!
Hold dig nede.
For helvede!
Nu har du ødelagt det hele, kaptajn.
Det ser ud til, vi er fjender igen.
Det ser sådan ud.
Nuvel, kaptajn.
Det ser ud til, jeg kommer efter dig nu.
Kom.
Kaptajn gjorde en utrolig ting
Tre hænder
Tre fjender er døde
Hans lyn gav os sejr
Kan du se den? Se den fugl?
"Fugl."
Ja.
Ja, det er flot.
Gu-do.
"Gu-do."
Gu-do.
Er en fugl "gu-do"?
Gu-do.
"Gu-do."
Aungopih.
Bison.
Hvis du er så klog…
Figenkaktus.
"Figenkaktus." Og der er nogle enebær der.
Og der er noget salvie.
Say-gya.
"Say-juh"?
Say-uh-gya.
Salvie. Ja.
Nemlig. Det dufter godt.
"Godt."
Ja.
Hvad kan du ellers lære mig på kiowa?
Dōm.
"Dōm."
Hvad er "dōm"?
Dōm.
Jorden. Javel.
Pahn.
Skyerne?
Himlen.
Samlet? "Dōm"? "Daw"?
"Daw" med en… er en ånd,
et åndedræt.
En cirkel.
For os er det mere en ret linje.
En linje.
"Li-an."
"Li-an," ja.
Vi er alle på en rejse over prærien.
I en ret linje.
Og vi leder efter et sted at bo.
Og når vi finder det, går vi ud og pløjer det
og sår planter i en ret linje.
Ja.
Meget godt.
"Velly gut."
"Velly gut," nemlig.
"Sehr gut, Onkel." Du talte lige tysk.
Deutsch.
Kan du huske andet?
Hvad kan du ellers huske?
Hvad?
Hvad er der?
Åh nej.
Bare glem det.
Tænk ikke på det.
Vi har vist begge dæmoner, vi skal se i øjnene.
Goddag, d'herrer.
Vejen er lukket.
Ingen kommer ind i Erath County, uden vi siger god for dem.
Er det lov?
Det er det nu.
Jeg har ikke noget af stor værdi.
Hvad hedder du?
Kidd. Kaptajn Jefferson Kyle Kidd.
Og hvad er formålet med din rejse?
Nyheder. Jeg læser nyheder højt for alle, der har ti cent og tid til at høre dem.
Nå da.
Nå da da.
Den er godt nok ramponeret.
Jeg fik vognen billigt.
Hullerne fulgte med.
Tja…
Der er i hvert fald huller i dine aviser.
Der står intet om Erath County.
Der er sket meget her, ikke sandt?
Jo.
Men det står der ikke noget om.
Vi har haft travlt.
Vi besejrede mexicanerne og indianerne. Det er slut med dem.
Hr. Farley har dræbt mange indianere.
Han skalperede dem også.
Vi skaber en helt ny verden her i Erath County.
Det er ikke nævnt her.
Nyheden er ikke nået frem.
Lad os lave om på det.
Lad os lave en oplæsning.
Hvad siger du, avismand?
Værsgo, kør.
Vask blodet af.
Hvad glor du på? Fortsæt arbejdet.
Når han er færdig her, så send ham ind til byen.
Alle bisonerne er døende
Og vi må vælge
Tag kampen op, eller fald for evigt
Hvad er hr. Farleys beskæftigelse?
Det skal du ikke blande dig i.
Hvad hedder du?
John Calley.
Er du i familie med hr. Farley, John?
Nej, hr. Farley er ikke min slægt. Jeg har ingen slægt, siden Tommy døde.
Men jeg arbejder for hr. Farley.
Hvad skete der med Tommy?
Hr. Farley skød ham…
…for at råbe op og stille spørgsmål.
Han tænkte mange tanker og kunne ikke holde mund.
Rapkæftet.
Få ham til at læse den her.
Du, kaptajn.
Farley vil have dig til at læse dette.
"BISONKONGEN!"
Mønter?
- Mønter? - Værsgo.
Mønter?
Du der.
Godaften, mine damer og herrer. Mit navn…
Mit navn er kaptajn Jefferson Kyle Kidd.
Og hr. Farley har bedt mig om at komme herhen i aften
og læse nyhederne højt for jer.
Han har været så venlig at give mig en udgave af sin egen Erath Journal.
Det ser bestemt ud, som om hr. Farley er en driftig mand.
Han er redaktør og forlægger, forretningsmand, lovgiver.
Og alle I gode folk arbejder for ham.
Helt bestemt.
Men i mine øjne
er det ikke noget nyt.
Så lad mig se, om jeg kan friste jer
med noget andet.
The Harper's Illustrated har en historie
fra den ensomme lille by Keel Run i Pennsylvania.
- Jeg har en dårlig fornemmelse. - Giv ham tid.
Keel Run er ikke kendt for noget særligt. Og I har nok aldrig hørt om den, for…
Den ligger nordpå. Hvorfor skulle I det?
Keel Run er bare en af tusindvis af små byer i landet,
der er skabt af mange menneskers arbejde,
men som kun få nyder godt af.
Keel Run er ingen storby.
Der handles ikke med bisoner, men med kul.
Og ligesom her, hver morgen,
står mændene tidligt op,
for straks at gå ned i en stor, sort kulmine.
"Om morgenen den 11. februar
mødte 37 mænd op til deres første vagt ved middagstid.
Før der var gået en time,
var Keel Runs lykke vendt,
for minen, selve kulminen,
var brudt ud i brand.
Det første dusin døde på et øjeblik.
De næste syv hurtigt derefter.
Men jeg er her ikke for at fortælle historien om de stakkels sjæle
eller om minens ejer,
der havde taget så let på deres sikkerhed,
mens han sad i sit fine hjem
og talte de penge, han havde tjent på deres arbejde.
Jeg er her for at fortælle om de 11 mænd, der klarede den…
Ja!
…der overlevede den brand!
De 11 mænd, der kæmpede imod deres dødsdømte skæbne.
Ja!
Jeg bad dig om at læse fra Erath, kaptajn.
Hr. Farley, jeg tænkte, folk måske ville foretrække historier
om andre steder end Erath.
Bare for i aften, hr. Farley.
Jeg synes alligevel, du skal læse op fra Erath, kaptajn.
Det er det, de forventer at høre.
Hvad med at stemme om det?
Ja!
- Hvad med at lade være? - Så…
Jeg kan enten læse højt fra hr. Farleys Erath Journal,
eller fortsætte med historien om mændene fra Keel Run.
Historie!
Mændene fra Run!
Keel Run? Meget fint.
Den dag stod de 11 mænd overfor en dødsensfarlig fjende…
Luk det der ned. Nu.
Afsted!
Forestillingen er slut!
- Mændene gav ikke op. - Det var alt for i aften.
De holdt hovedet koldt og arbejdede sammen.
De kæmpede imod.
- Flyt jer. - Imod alle odds.
For et bedre liv, for frihed!
Synes du, det er sjovt?
Jeg har ham!
Johanna!
Kaptajn!
Væk med jer!
Heste.
Du skulle bare læse højt, kaptajn.
Jeg gav bare folket et valg, hr. Farley.
Nå, så kan du læse nu.
Du aner ikke, hvad vi er oppe imod her.
Mexicanere, sorte, indianere…
Giv dem en lillefinger,
og de skærer halsen over på dig, når du sidder på lokum.
Krigen er forbi, hr. Farley.
Vi må holde op med at slås på et tidspunkt.
Det gør vi…
…når det er vores alene.
Kom her. Kom så. Rejs dig!
Ja. Rejs dig.
Er du klar til at læse, kaptajn?
Nej.
Nej!
Dine historier er gode.
Jeg må sige,
at jeg aldrig har hørt om avislæsning som et arbejde før.
Det er ikke noget, man bliver rig af, som du kan se.
Hvordan kom du så i gang med det?
Jeg er uddannet trykker,
og jeg havde et trykkeri i San Antonio.
Jeg trykte aviser.
Så kom krigen.
Da den var forbi, var det hele væk.
Jeg mistede alt.
Jeg måtte skabe mig selv en ny tilværelse.
Jeg kunne ikke trykke aviser mere, men jeg kunne læse dem.
Og det har jeg så gjort fra by til by.
Har du noget familie?
Jeg forlod en kone i San Antonio.
Er det rigtigt?
Vand.
Nuvel. Det er dit stop, John Calley.
Fint.
Jeg kunne også tage med jer.
Jeg har hørt en masse om Hill Country.
Det er Kiowa-land.
Hvis de finder dig, slår de dig ihjel.
Jernbanen er den vej, John.
Skab dig dit eget liv.
Tag i det mindste den her pistol.
Jeg kan nemt få en ny.
Tag den for hendes skyld.
Hør, kaptajn…
…de mænd i den mine…
…overvandt de virkelig ilden og kom hjem?
Ja, det gjorde de virkelig.
Det står lige der.
Det må jeg nok sige.
Det var da utroligt.
Held og lykke, John.
Tak.
Kom så.
Held og lykke.
Vil du lære mig den sang, du altid synger?
Den der…
De ved, vi er her.
Vi må blive på hovedvejen.
Hovedvejen!
Denne vej.
Vi går.
Du behøver ikke at gå derind.
De er der ikke mere.
"Su-hanna" går.
Ja. De er døde.
Jeg vil tage dig væk fra al den smerte og myrderi.
Helt væk.
Det nytter ikke at vende hjem.
Du må lægge det bag dig.
Komme videre.
- Li-an. - Ja.
Bliv på den linje.
Se dig ikke tilbage.
Nej.
Før man kan komme videre…
…skal man først mindes.
- Kaptajn! - Hold fast.
Tag tøjlerne!
Hop, Johanna!
Godt.
Vand.
Heste.
Johanna!
Hvor er du?
Johanna!
Gudskelov.
Johanna!
Jeg leder efter familien Leonberger i Castroville.
Ligeud.
Skal vi læse historier? Mønter?
Nej, ingen historie her.
Ingen mønter?
Nej, ingen mønter.
Skal vi derhen?
Ja.
Ja, vi skal derhen.
Nej, kaptajn.
- Vi går mønter. - Nej.
Vi går!
Vi går. Nej.
Nej, vi går.
Det er her,
du hører til nu, Johanna.
Det er dit hjem nu.
Goddag.
Jeg har et ærinde hos familien Leonberger.
Dette barn er Johanna Leonberger.
Anna.
Min søster
gik altid sin egen vej.
Vi sagde, hun skulle blive i Castroville, men hun og hendes mand ville til dalen,
hvor land er billigere.
Wolf,
han ville ikke høre.
Tror hun, at hun er indianer nu?
Noget midt imellem.
Hun skal have tid til at tilpasse sig.
Hun skal arbejde.
Hun skal lære…
Den sande vej.
Selvfølgelig.
Da vi fandt min søster, havde de skåret halsen over på hende.
Lillesøsteren…
…havde fået kraniet slået ind.
Det er bedst, hun glemmer alt det.
Hun har brug for nye minder.
Hvem ved, hvad de har lært hende.
Vi må se hende som en velsignelse.
Vi har brug for ekstra hænder.
Du vil have penge
for at følge hende herhen?
Nej, jeg vil ikke have penge.
Køb bøger til hende.
- Bøger? - Så hun kan læse.
Hun kan godt lide historier.
Hvad er det?
Bøger.
Historier.
Der er ingen tid til historier.
Jeg må gå.
Vil du have noget mad til rejsen?
Nej tak.
Han går nu, barn.
Utaknemmelige pige. Denne mand har fulgt dig hjem.
Det er helt i orden.
Måske forstår hun ikke, hvad der sker.
Jeg ved ikke, om det kan passe.
Vi må fortælle hr. Young, at kontrakten skal omskrives.
Det her.
Hej, Willie.
Jeffrey.
Du gode gud.
D'herrer, det her er…
…min kære gamle ven, kaptajn Jeffrey Kidd.
En fornøjelse, hr.
D'herrer.
Værsgo.
Hun er i kirken…
…begravet.
Det var kolera.
Der var intet, du kunne have gjort.
Sagde lægen.
Det er, fordi jeg var i krig i fire år.
Fire år med drab og blod.
Hvor jeg ville hjem hver eneste dag.
Hvor jeg ville se hende og mærke hende.
Tale
og le og drømme…
…og måske stifte familie.
I stedet fik jeg et brev leveret til mit telt,
hvor der stod, at hun var død
og allerede begravet.
Da vidste jeg det.
Guds forbandelse over mig havde taget hende.
Det var sygdom, Jeff. Bare sygdom.
Det var ikke sygdom.
Det var dommen
for alt det, jeg har set…
…og alt det, jeg har gjort.
Jeg har kendt dig i 50 år…
…siden vi var børn.
Vi bad ikke om noget af det her.
Men det blev vores lod at kæmpe.
Vi overlevede.
Hun døde.
Det er ikke en dom.
Det er bare de prøvelser,
som vi må leve med resten af livet.
Hyp!
Vi må binde hende.
Hun stikker af.
Hun er et barn.
Hun…
…ingen arbejde.
Min fejl.
Hun hører ikke til her.
Vi gjorde, hvad vi kunne.
Undskyld.
Du hører til sammen med mig.
Johanna.
Du hører til sammen med mig.
Kaptajn og Johanna går?
Ja…
…hvis du vil.
Kaptajn og Johanna går.
Mine damer og herrer, nu til dagens sidste historie.
"En mand, død og begravet,
har rejst sig fra graven.
For tre dage siden i Baton Rouge, Louisiana,
blev hr. Alfred Blackstone på 47 år sanseløst beruset.
Hans kone ringede til lægen, men da der ingen puls var,
blev det fastslået, at hr. Blackstone desværre var død.
Han blev begravet i al hast på den lokale kirkegård,
hvor skæbnen ville,
at der stod et bryllup den følgende dag!
Men nær kirken stoppede bruden brat.
Fra kirkegården ved siden af
havde hun hørt denne uforklarlige lyd…
Den desperate, umiskendelige hamren af liv.
I en tilstand af afsindig ophidselse
løb hun hen til graven, der bar navnet 'Alfred Blackstone'.
Og i løbet af få øjeblikke
var alle bryllupsgæsterne i gang med at grave!
Endelig blev den stakkels Alfred Blackstone hevet op af jorden,
spillevende.
Og fra sin enkes favntag
vendte Alfred sig mod gommen og sagde, og jeg citerer:
'Gode mand, når du kommer ind i kirken,
og hun siger: "Til døden os skiller,"
skal du ikke tro på et ord!'"
Mit navn er kaptajn Jefferson Kyle Kidd.
Det her er frøken Johanna Kidd.
Det var verdens nyheder for i aften. Mange tak og godaften.
BASERET PÅ ROMANEN AF PAULETTE JILES
Tekster af: Rie Hededal Nielsen