NETFLIX UVÁDÍ
NEJNOVĚJŠÍ ZPRÁVY
VÝBĚR PŘEDČÍTÁ KAPITÁN JEFFERSON KYLE KIDD
WICHITA FALLS, SEVERNÍ TEXAS, 1870
- Dobrý večer, dámy a pánové. - Dobrý večer.
Jsem rád, že se do Wichita Falls vracím.
Jsem kapitán Jefferson Kyle Kidd
a přináším vám zprávy z celého našeho širého světa.
Tak…
Díky.
Vím, jak to tu chodí, když od svítání do soumraku pracujete.
Na čtení novin není čas. Je to tak?
Udělám to za vás.
A možná, aspoň pro dnešek,
hodíme problémy za hlavu…
a vyslechneme si o velkých změnách, jež se kolem odehrávají.
Začnu místními.
Domácí Houston Telegraph
z 1. února píše:
„Epidemie meningitidy se nadále nezastavitelně šíří
v oblasti Panhandle a po severním Texasu.
Dosud si vyžádala
97 duší za pouhé dva měsíce.“
Z federálních zpráv Dallas Herald píše o návštěvě delegace
státu Texas v hlavním městě…
- Tu máte. - Mockrát díky.
TEXAS ŘÍKÁ NE! TAHLE ZEMĚ PATŘÍ BÍLÝM
Stůj!
Neublížím ti!
Pojď sem!
Nekousej!
Kdo jsi?
Říkají ti nějak?
Domů.
Chci domů.
Nerozumím ti.
Kajovsky neumím.
Pojď.
Tak pojď.
Neboj se.
Pojď.
Tady zůstat nemůžeš.
Podej mi ruku.
To je z Úřadu pro indiánské záležitosti.
Johanna Leonbergerová.
Tak se jmenuješ?
Johanna?
Copak to tady máme?
Prohlédněte to tamhle.
Máte u sebe přísahu věrnosti?
Kde jste sloužil, kapitáne?
U Třetí texaské infanterie. Vzdal jsem se v Galvestonu 26. května 1865.
- Nějaké krátké zbraně? - Ne, pane.
Jen broky na ptáky.
Stojí tu, že jste ze San Antonia. Co děláte tady nahoře?
Od města k městu předčítám zprávy.
Mířil jsem k Red River a našel jsem jeho.
Asi vezl to děvčátko federálním složkám.
Nejspíš byla u indiánů.
To jsou její papíry. Zrovna jsem je našel.
Vyrazíme.
- V pořádku. - Co mám s tím děckem sakra dělat?
Vezměte ji k Red River. Tam budou vědět.
Takže armáda tě našla před třemi týdny,
když vyhnali Kajovy z Montague County.
Žila jsi s nimi od doby, kdy tě unesli,
když před šesti lety přepadli tvoji rodinu v Hill Country.
Pane na nebi.
„Její matka, otec a sestra byli…“
Už nejsou mezi námi. Máš ale tetu a strýce.
Pořád tam žijí.
Poblíž Castroville.
Tak tam tě vezl.
Castroville znám.
Před válkou jsem bydlel poblíž.
Žije tam hodně Němců.
Kannst du Deutsch sprechen?
Kannst du deine Familie…
Vzpomínáš si na svoji německou rodinu?
Hned zítra
ti najdeme někoho, kdo tě vezme domů.
Tak pojď.
Promiňte. Vedu ztracené dítě.
Problém s dítětem.
Mockrát děkuji. Díky, pane. Vedu ztracené dítě.
- To mi je k ničemu. - Víc teď neudělám.
Děkuji.
- Co si přejete? - Sháním vašeho indiánského pověřence.
Odjel na sever podél Red River. Do rezervace.
Našel jsem totiž tohle dítě.
A poručík, který na cestě hlídkoval,
mi řekl, ať ji vezmu za vámi.
Co mám jako dělat?
Musí domů.
Pověřenec se vrátí až za tři měsíce.
O tuláky se stará on.
Asi ji budete muset odvézt vy.
To nemůžu, pane.
Mám práci a jezdím od města k městu. Já ji odvézt nemůžu.
Podívejte.
Čekejte na pověřence, nebo ji odvezte sám. Jak chcete.
Ustupte, prosím.
Další.
STŘIŽNÍ A DROBNÉ ZBOŽÍ
Rád vás vidím, kapitáne.
Zdravím, Simone.
Mohli byste s paní Boudlinovou na slovíčko?
Ovšem, pane.
Takže tři měsíce? Co s ní budete dělat?
Nejspíš čekat na pověřence.
Vypadá trochu divoce, co?
Ne, je vystrašená.
Buď opatrná, zlato.
Moc se k ní nepřibližuj.
Poslouchej, děvče.
Já musím pracovat. Zůstaneš tady u těchhle hodných lidí.
Přátelé.
Rozumíš, děvče?
Kruci, Kidde.
Nerozumí ani slovo, co?
Děkuji mockrát.
Začneme místními zprávami z The Carthage Banner.
„Poblíž Cross Timbers se potopil přívoz přes Red River.
Hladina je pro překročení stále příliš vysoko
a záplava sahá až k Elm Creek.“
Yankeeové posílaj vojáky, co si nechtěj umazat uniformy.
Přesně tak!
The Clifton Record
píše, že kvůli těmto cestovním problémům
dojde k velkým změnám.
Na první straně stojí:
„Výbor Pacifické železnice dnes odhlasoval,
že se linky Missouri, Fort Scott a Záliv sloučí
v novou linku, která povede od hranice s Kansasem
až do texaského Galvestonu.
Půjde o první trať, která protne indiánskou rezervaci.“
Teď zprávy z federace.
„Prezident Grant…“
K čertu s Grantem! Grant je řezník!
„…nařídil…
…nařídil texaským zákonodárcům,
aby přijali 13., 14. a 15. dodatek ústavy Spojených států,
jinak nebude návrat do Unie možný.
Tyto dodatky se týkají zrušení otroctví…“
To musíme odmítnout! Nikdy!
„…volebních práv pro bývalé otroky
a splacení našich válečných dluhů.“
Říkám ne.
Říkám: Texas na prvním místě a k čertu s dodatky.
Nehodlám kopat texaskou půdu,
potit se a cedit krev pro nějakýho prachatýho yankeeho.
Radím, ať se zklidníte.
Vám radím totéž!
Co tady vůbec děláte?
Neřešíte rudochy. Neopravujete naše cesty.
Nehlídáte naše brody.
Jen se vozej po jižanech!
Dobrá, rozumím vám.
Vraťte se domů.
Rozumím vám.
Modrokabátníci nám moc nepomáhají.
A na oplátku toho chtějí hodně.
Trápíme se všichni.
My všichni.
Ale myslím, že teď je to i na nás.
Není to jen déšť
a indiáni a modrokabátníci, co sužuje naše cesty.
Cestou z Wichita Falls jsem to viděl na vlastní oči.
Ano.
Trápíme se všichni.
Doba je zlá.
- Děkuji. - Díky.
- Moc děkuji. - A já za vaši pozornost.
Promiňte. S dovolením.
Zmizela.
Holčičko! Děvče!
Kde jsi?
Zpívala jsem jí hymnus, otočila jsem se a byla pryč!
Koně nevzala. Nemůže být daleko.
Může být kdekoliv tady v lese.
Děvče?
Tak vylez!
Tam je řeka.
Hned za vámi.
Holčičko, kde jsi?
Kde jsi?
Musíme se rozdělit!
Rozkaz, kapitáne!
Počkejte!
Počkejte na mě!
Neodcházejte!
Neopouštějte mě.
Vraťte se!
Ne!
Neopouštějte mě!
Johanno!
Johanno! To je nebezpečné!
Neodcházejte!
Ustup! Johanno!
Pojď dolů!
To jsem já, dcera Točité vody a Třítečkované.
Vraťte se!
Položte ji na postel.
Je promoklá na kost.
Jsou s ní jen problémy.
Takhle utéct?
Říkal jsem, že je divoška, ne?
Prosím, pane Boudline.
Ale je to tak, sakra.
Stačí se na ni podívat.
Je to prokleté děcko.
Sakra, kapitáne.
Tak co si s ní počnete?
Vezmu si ji.
Já ji našel. Vezmu si ji.
Určitě, kapitáne?
Do Castroville je to skoro 400 mil.
Co jste tam bydlel, cesty se změnily.
Ta holčička je ztracená.
Musí domů.
Díky, že ji tu necháte. Přijdu hned ráno.
Už nějakou dobu stojí, ale cestu pořád zvládne.
Máte zbraň?
Pušku s ptačími broky.
Já si schoval svoji od Palmita.
Určitě ji potřebujete víc než já.
Je tam 20 nábojů.
Vrátím vám ji.
To je fuk.
Kapitáne.
Proč to děláte?
Johanno!
Druhý rukáv.
A je to. Dobře.
Už to je. No tak.
Panečku, tobě to ale sluší.
Mně je jedno, co máš na sobě.
Po téhle cestě pojedeme tak šest dní do Dallasu.
Pak přes centrální Texas do Hill Country.
Bude to pár týdnů.
Cestou samozřejmě musíme předčítat. Cesta není zadarmo.
A vyhýbat se problémům.
Osadníci zabíjejí indiány kvůli půdě
a indiáni zabíjejí osadníky, že jim ji vzali.
O tom ty asi víš své.
Já jsem kapitán Kidd, mimochodem.
Kapitán.
Ty jsi Johanna.
Ty, Johanna.
A moc rád jsem tě poznal, to si piš.
To je slanina.
Asi ji udělám.
Bylo by hezké slyšet „prosím“.
Tak to chodí.
To je káva.
Jo, káva má sílu, co?
Musíš si na ni zvyknout.
To je cukr.
Ten ti sedne víc, co?
Nepřeháněj to.
To už stačí.
Stačí.
No tak!
Vidíš všechna ta slova
vytištěná na řádku jedno za druhým?
Když je dáš dohromady,
vznikne článek.
Článek.
Články.
Klidně můžeš.
To je moje žena…
doma v San Antoniu.
Ještě dojdu pro vodu.
Tam si vyděláte jmění.
Naši zemi postihl rozkol.
Musí zůstat jednotná!
Texas říká ne!
Všem vám ale pravím, že s vůlí Boží
musí náš velký národ
dosáhnout sjednocení!
Paní Gannettová.
Zdravím, Kidde.
Je tvoje?
Platí ti, abys ji vzal domů,
nebo to děláš z dobrého srdce?
Ne, neplatí mi. Jen znám cestu.
Ale bral bych dva pokoje, jestli máš.
Jo, pokoje mám.
Děkuju.
Děkuju, paní.
To ne.
My rukama a prsty nejíme.
Podívej. Vidíš tohle?
Lžíce.
My jíme takhle.
Lžíce.
A nezpíváme.
U stolu nezpíváme.
Co tak civíte? Copak jste nikdy neviděli jíst dítě?
Jak se jmenuje?
Johanna.
Neumí anglicky.
A jak mluví?
Kajovsky.
Vítám tě.
Jsem přítel.
Ty jsi Johanna?
Jsem Cikáda. Žádnou Čohanu neznám.
Co? Co říkala?
Prý ji oslovuješ nesprávně.
Jmenuje se Cikáda.
Ale teď je Johanna.
Johanna Leonbergerová.
Tenhle muž.
Veze tě domů.
Já domov nemám.
Spálili ho vojáci, když mě unesli.
Co tvá kajovská rodina?
Všichni mrtví.
Říká, že už domov nemá.
Ani kajovskou rodinu.
Vidíš její vlasy?
Když truchlí, stříhají si je.
To dítě je dvojnásobný sirotek.
Můžeš jí říct, že ji vezu za rodinou?
Za tetou a strýcem ke Castroville.
Kidde, to jí nic neřekne.
No,
nikdo jiný se jí neujme.
Nemá kam jinam jít. Nikdo ji nechce.
Veze tě do jiného domova.
Cesta do Castroville je prý zrádná.
Jo, slyšel jsem.
Jezdíval tam pan Gannett…
než odjel do Kalifornie.
Třeba se jen nechtěl vrátit.
Netuším, jak se starat o dítě.
Nikdy jsem to nepotřeboval a nemám na to trpělivost.
Pořád žije, ne? To není málo.
Cestování se na tobě podepsalo?
Už neprospím celou noc jako dřív.
Jo.
Články ti nemůžou společnost dělat věčně.
Co budeš dělat, až ji odvezeš?
Možná pojedu dál na jih.
Cestu z Galvestonu si odpracuju na lodi.
Vydám se do těch dalekých míst,
o kterých lidem každý večer čtu.
Jak už je to dlouho?
Skoro pět let.
Castroville je kousek od San Antonia.
Jo, to je.
Není už čas, aby ses tam vrátil?
Usmířil se s ní?
Když se teď na tebe dívám…
říkám si, že nemáš na vybranou.
Dobrý večer. Jsem kapitán Jefferson Kyle Kidd
a je mi ctí opět navštívit rušné město Dallas.
Je v jednom kole, stejně jako vy,
tak rovnou začneme.
Když jsem včera přijel, prošel jsem si nejčerstvější noviny
a hledal vhodný materiál.
Něco, co nám dá zapomenout na problémy.
V The Times na třetí straně…
Na slovíčko, kapitáne.
Jmenuju se Almay.
To jsou mí společníci.
Pane Almayi. Pánové.
Díky za vaše čtení.
Rozjasnil jste nám myšlenky.
Děkuji.
Kde jste sloužil?
Třetí texaská infanterie. Vy?
První texaská infanterie, Severní Virginie.
To jsme si pomohli.
Chuďasové ve válce za boháče.
Nechali nás tu úplně hotový.
Bojovali jsme, ale tahle země nám stejně nepatří.
Už je pozdě, pane Almayi. Míříte tím někam?
My vysloužilci musíme nějak žít, ne?
Mám pro vás obchodní návrh.
Cestujete takhle sám.
Ta malá holka.
O co vám jde?
Kolik za ni chcete?
To dítě není na prodej.
Povídá se, že je to ta zajatkyně z Wichita Falls.
Pane Almayi, jste dobře informovaný.
Zprávy o cennostech se šíří rychle.
Co takhle 50 dolarů?
Tak sto.
Můžete být v klidu, aspoň si vydělá.
Už jen ta světlá pleť.
Určitě jste si to v poušti pěkně užil.
Neřáde.
Nebo si ji můžeme prostě vzít.
- No tak, hoši. - Co se to tu děje?
Sláva. Jsme místní obchodníci, pane.
Máme obavy o dobro toho dítěte
ve spárech tohohle podivína.
Jsem pověřený jejím převozem k rodině na jihu.
- Tady mám papíry. - Stůjte.
Ruce.
Kapitáne.
- Vidíš to? - Jo.
Odveďte si ji a zmizte odsud.
- Jdeme. - Pojďte.
Sepíšeme to.
- Ještě se uvidíme, kapitáne. - Běžte.
Slyšíte mě?
Až to vyřídím tady s těma modrákama, přijdu si pro vás.
- Jméno. - J. G. Almay.
Adresa.
Polk Street 12, Dallas, Texas.
Podpis.
Kapitáne!
Hyje!
Poběž.
No tak.
Pojď.
Kapitáne, neříkal jsem, že si pro vás přijdu?
- Běž. - Neříkal jsem to?
Pojď.
Běžte!
Výš. Pojď!
Jdeme.
Hej, kapitáne!
Na dědka jste dobrej!
Ale nejste z toho už utahanej?
Pomoz mi.
Nevydali jsme se tam ze všeho?
Byla by škoda skončit takhle, místo abyste se dal k nám.
V tomhle světě
má někdo všechno
a my ostatní máme jen zbytky.
Sakra!
Krucinál!
Běž. Vezmi koně a jeď.
Budu střílet. Ty jeď.
Kapitáne.
Ne, ta je na nic.
Vidíš? To je na ptáky.
Na ptáky, rozumíš?
Neuvažujete rozumně.
Nemá cenu kvůli ní umřít.
Běž!
Uteč, dokud můžeš.
Co vy na to?
Poslouchám.
Pane Almayi!
Dostal jste mě
do nepříjemné situace!
Jak přesně to vyřešíme?
Řekl bych, že podíl pro každýho
a pro mě jeden navíc!
Vzhledem k tomu, co jste provedl tamhle mýmu společníkovi!
To mi přijde fér!
A co mám udělat já?
Stačí vydat tu holku!
Ne! Johanno, ne!
Naše peníze nechtějí.
- Chtějí tebe! - Kapitáne!
Co to zkoušíte, ulechtat nás k smrti?
Zatím jsme se nedohodli.
Hádám, že vám došly náboje
a zbejvaj vám už jen ptačí broky.
Je to tak, kapitáne?
Dobrá, Almayi.
Krucinál, dohodneme se.
Fajn.
Odložím revolver tady na tu skálu.
Uděláte totéž?
To je můj revolver.
Ukažte mi svůj.
Pokládám zbraň.
Tady je moje.
Seťáky.
Kapitán bum?
Bum, bum.
Clay se vám ukáže.
Pak můžete i vy.
To zní dobře!
Zůstaň ležet.
Krucinál!
Teď jste to pohnojil, kapitáne.
Vypadá to, že jsme zase soupeři.
Vypadá to tak.
Tak jo, kapitáne.
Vypadá to, že teď po vás půjdu já.
Pojď.
Kapitán vykonal skvělý čin!
Tři ruce.
Tři nepřátelé mrtví.
Jeho blesk nám přinesl vítězství.
Vidíš ho? Vidíš toho ptáka?
„Pták“.
Jo.
Jo, dobře.
Gu-do.
„Gu-do“.
Gu-do.
Pták je „gu-do“?
- Gu-do. - „Gu-do“.
- Aungopih. - Bizoni.
Když jsi tak chytrá,
opuncie.
„Opuncie“. A tamhle je jalovec.
A tamhle je pelyněk.
Sej-gja.
„Sej-dža“?
Sej-uh-gja.
Pelyněk. Jo.
Správně. Hezky voní.
„Hezky“.
Jo.
Co dalšího mě naučíš z kajovštiny?
Dom.
„Dom“.
Co je „dom“?
Dom.
Země. Dobře.
Pahn.
Mraky?
Nebe.
To je dohromady? „Dom“? „Dó“?
„Dó“ s… je duch,
dech.
Kruh.
Pro nás je to spíš rovná čára.
Čára.
„Žára“.
„Žára“, ano.
Všichni putujeme prérií.
Rovná čára.
Hledáme, kde se usadit.
A když to místo najdeme, zoráme ho
a osázíme podle rovné čáry.
Jo.
Výborně.
„Fýbolně.“
Přesně tak, „fýbolně“.
„Sehr gut, Onkel.“ To bylo německy.
Deutsch.
Pamatuješ si ještě něco?
Co dalšího si pamatuješ?
Co?
Copak?
Bože můj.
Nech to být.
Pusť to z hlavy.
Na téhle pouti nám asi démoni hrozí oběma.
Dobrý den, pánové.
Cesta je zavřená.
Do Erath County nikdo jen tak nesmí.
To říká zákon?
Teď už jo.
Žádné cennosti nevezu.
Jak se jmenujete, pane?
Kidd. Kapitán Jefferson Kyle Kidd.
A důvod vaší cesty, kapitáne?
Zprávy. Předčítám zprávy.
Každému, kdo má deseťák a chvilku času.
Panečku.
Pane jo.
Jste tady trochu pocuchaný.
Vůz jsem pořídil levně.
Díry už tam byly.
No,
děravé máte i ty noviny, pane.
O Erath County se tam nic nepíše.
Tady se toho děje spousta. Že, hoši?
Jo.
Ale tady o tom nic není.
Máme napilno.
Zbavili jsme se Mexikánců. Rudochů taky. Všichni jsou pryč.
Pan Farley pozabíjel mraky indiánů.
Taky jich spoustu skalpoval.
Tady v Erath County budujeme úplně nový svět.
Ale tady ani slovo.
Ta zpráva se neroznesla.
Tak to napravíme.
Co udělat předčítání u nás?
Co vy na to, pane „novináři“?
Tak jeďte.
Smyjte tu krev.
Nezírej a makej.
Až skončí tady, vezměte ho do města.
Bizoni umírají…
A my si musíme vybrat…
Bojovat, nebo padnout.
Čím se pan Farley živí?
Do toho vám nic není.
Jak se jmenujete?
John Calley.
Je pan Farley váš příbuzný, Johne?
Ne, pan Farley z rodiny není. To ne.
Bez Tommyho už žádnou nemám.
Pro pana Farleyho ale pracuju.
Co se Tommymu stalo?
Pan Farley ho zastřelil.
Za vyptávání a váhání.
Nedokázal držet jazyk za zubama.
Byl užvaněnej.
Ať přečte tohle.
Kapitáne.
Pan Farley chce, ať přečtete tohle.
„KRÁL BIZONŮ!“
Seťák? Seťák?
- Seťák? - Tu máš.
Seťák?
Dobrý večer, dámy a pánové. Jsem…
Jsem kapitán Jefferson Kyle Kidd.
A pan Farley mě požádal, ať sem dnes přijdu,
abych vám přečetl zprávy.
Laskavě mi poskytl výtisk svého Erath Journal.
Vypadá to, že se pan Farley v místním kraji činí.
Je redaktor a vydavatel, podnikatel, zákonodárce.
A vy všichni dobří lidé pracujete pro něj.
Rozhodně.
Ale z mého pohledu
nic z toho nevydá na zprávu.
Tak vás zkusím nalákat
na něco jiného.
V The Harper’s Illustrated je reportáž
z osiřelého pensylvánského městečka Keel Run.
- Nezdá se mi to. - Ještě počkej.
Keel Run zná málokdo.
A hádám, že vy jste o něm ani neslyšeli, protože…
Je na severu. Proč byste měli?
Keel Run je jedno z tisíce městeček po celé naší zemi,
která vybudovali obyčejní lidé,
ale těší se z nich jen smetánka.
Keel Run není jako Durand.
Neobchoduje bizony, ale uhlím.
A stejně jako tady každé ráno
tamní muži zrána vstávají,
jen aby sfárali do velkého, temného uhelného dolu.
„Dopoledne 11. února
37 místních mužů nastoupilo na první polední směnu.
Neuběhla ale ani hodina
a Keel Run opustilo štěstí.
Samotný uhelný důl
totiž zachvátil požár.“
První tucet zemřel okamžitě.
Dalších sedm krátce nato.
Nechci vám ale vyprávět o těch nešťastnících
ani o vlastníkovi dolu,
který zanedbal jejich bezpečnost.
Jen vysedával ve své vile
a počítal peníze, které mu vynesla jejich dřina. Ba ne.
Chci vám vyprávět o 11 mužích, kteří zůstali naživu…
Jo!
…kteří ten požár přežili.
O jedenácti mužích, kteří se smrtícímu osudu postavili.
Ano!
Neřekl jsem vám, ať čtete z Erathu, kapitáne?
Víte, pane Farley,
napadlo mě, že lidi by možná zajímaly příběhy
odjinud než z Erathu.
Jen pro dnešek, pane Farley.
Stejně byste měl číst z Erathu, kapitáne.
To tihle lidé očekávají spíš.
Co takhle o tom hlasovat?
Jo!
Co takhle ne?
Tak…
Můžu číst z Erath Journal pana Farleyho,
nebo můžu dál vyprávět o mužích z Keel Run.
Vyprávět!
Hlasuju za muže z Run!
Keel Run? Dobrá. Výborně.
Toho dne těch 11 mužů čelilo smrtícímu nepříteli.
Běž. Ať to skončí. Hned.
Běž!
Konec představení, lidi!
- Odmítli přijmout porážku. - Víc dnes nestihneme.
Ve tmách zachovali klid a spolupracovali!
Svůj boj nevzdali.
- Rozejděte se! - Navzdory všemu.
Za lepší životy, za svobodu!
Tobě to přijde vtipný?
Držím ho!
Johanno!
Kapitáne!
Všichni pryč!
Koně.
Měl jste jen číst, kapitáne.
Jen jsem dával lidem na vybranou.
Tak můžete číst teď.
Netušíte, co tady u nás musíme řešit.
Mexičany, černochy, indiány…
Člověk jim podá prst
a každý z nich vás na místě podřízne.
Válka skončila, pane Farley.
S bojem je časem potřeba skončit.
Skončíme…
až to tu bude jen naše.
Pojď sem. Stůj rovně!
Jo. Zvedni se.
Budete teď číst, kapitáne?
Ne.
Ne!
Vaše vyprávění se mi líbí.
Abych pravdu řekl,
o předčítání zpráv jako živnosti jsem nikdy dřív neslyšel.
Jak vidíte, člověk tím nezbohatne.
Tak jak jste se k tomu dostal?
Byl jsem vyučený tiskař.
V San Antoniu jsem míval tiskárnu.
Tiskl jsem noviny.
Pak přišla válka.
Když skončila, všechno bylo pryč.
Přišel jsem o všechno.
Rychle jsem se musel začít živit něčím jiným.
Noviny už jsem tisknout nemohl, ale mohl jsem je číst.
A to teď dělám od města k městu.
Máte nějakou rodinu?
Ženu jsem nechal v San Antoniu.
Vážně?
Voda.
Tak tady vystupujete, Johne Calley.
Dobře.
Fajn.
Můžu jet s váma.
O Hill Country jsem toho slyšel spoustu.
Žijou tam Kajovové.
Když vás najdou, zabijou vás.
K železnici je to tudy, Johne.
Běžte za vlastní budoucností.
Aspoň si vemte tuhle zbraň.
Novou seženu jako nic.
Aspoň kvůli ní.
Hele, kapitáne,
ti chlapi, co uvízli v tom dole,
vážně ten oheň zdolali a vrátili se domů?
Ano, vážně.
Stojí to tady.
Krucinál.
To je něco.
Hodně štěstí, Johne.
Děkuju.
Jeď.
Hodně štěstí.
Naučíš mě tu písničku, co si věčně zpíváš?
Takovou tu…
Vědí, že jsme tady.
Musíme se držet hlavní cesty!
Hlavní cesta!
Tudy.
My jít.
Tohle nemusíš.
Už tam nejsou.
„Su-hanna“ jít.
Ano. Jsou mrtví.
Chci tě dostat pryč od vší téhle bolesti a zabíjení.
Ať tomu unikneš.
Návrat není dobrý.
Musíš to nechat za sebou.
Jít dál.
- Žára. - Ano.
Zůstat na té čáře.
Neohlížet se.
Ne.
Abychom mohli jít vpřed,
nejdřív musíme vzpomínat.
- Kapitáne! - Drž se.
Vezmi otěže!
Seskoč, Johanno!
Dobře. Stačí.
Vodu.
Koně.
Johanno!
Kde jsi?
Johanno!
Díky Bohu.
Johanno!
Mladíku, hledám tu Leonbergerovy z Castroville.
Rovně.
My číst články? Seťáky?
Ne, tady ne.
Ne seťáky?
Ne, seťáky ne.
My jít tam?
Ano.
Ano, jdeme tam.
Ne, kapitáne.
- Jít na seťáky. - Ne.
Jít pryč!
Jít pryč. Ne.
Ne, jít pryč.
Ty teď
patříš sem, Johanno.
Teď jsi doma tady.
Dobrý den.
Jdu navštívit Leonbergerovy.
Tohle dítě je Johanna Leonbergerová.
Anno.
Moje sestra
si nikdy nedala říct.
Říkali jsme: „Zůstaň v Castroville.“
Ale s manželem Wolfem chtěli žít v údolí,
kde je levnější půda.
Wolf se nedal přesvědčit.
Takže teď si myslí, že je indiánka?
Něco mezi.
Potřebuje čas, aby si zvykla.
Musí pracovat.
Musí se naučit…
Řádnému životu.
Ovšem.
Když jsme sestru našli v její ložnici, měla podříznutý krk.
Její sestřičce
rozbili hlavu.
Měla by na to zapomenout.
Potřebuje nové vzpomínky.
Kdo ví, co ji naučili.
Musíme ji ale brát jako požehnání.
A další pomocnice se nám hodí.
Chcete peníze,
že jste ji přivedl?
Ne, peníze od vás nechci.
Kupte jí knihy.
- Knihy? - Ať si může číst.
Má ráda vyprávění.
Co je to?
Knihy.
Vyprávění.
Na vyprávění není čas.
Pojedu.
Chcete jídlo na cestu?
Ne, děkuju.
Odchází, děvče.
Ty nevděčnice. Ten pán tě přivedl domů.
To nevadí.
Třeba nechápe, co se děje.
To asi není správně.
Budeme muset s panem Youngem změny v té smlouvě probrat.
Tohle.
Zdravím, Willie.
Jeffrey.
Bože můj.
Pánové, to je
můj dávný přítel, kapitán Jeffrey Kidd.
Těší mě, pane.
Pánové.
Prosím.
Je u kostela…
v zahradě.
Byla to cholera.
Nic bys s tím nenadělal.
To říkal doktor.
Bojoval jsem čtyři roky ve válce.
Čtyři roky plné zabíjení a krve.
Každodenní touhy vrátit se domů.
Vidět ji a dotýkat se jí.
Mluvit s ní
a smát se a snít…
a plánovat rodinu.
Místo toho mi do stanu dorazilo psaní,
že už nežije
a že už je pohřbená.
Tehdy mi to došlo.
Bůh mě proklel a vzal mi ji.
Byla to nemoc, Jeffe, jen nemoc.
To nemoc nebyla.
Byl to trest
za všechno, co jsem viděl…
a co jsem udělal.
Známe se 50 let.
Od dětství.
O tohle jsme se neprosili.
Ale ten boj připadl nám.
My přežili.
Ona zemřela.
To není trest.
Jen to, čemu jsme museli čelit
a nést si to až do smrti.
Hyje!
Museli jsme ji přivázat.
Utíká.
Je jen dítě.
Ona
nepracovat.
Moje chyba.
Nepatří sem.
Dělali jsme, co jsme mohli.
Mrzí mě to.
Patříš ke mně.
Johanno.
Patříš ke mně.
Kapitáne, Johanna jít?
Ano.
Pokud si to přeješ.
Kapitáne, Johanna jít.
Dámy a pánové, poslední dnešní článek.
„Muž, který zemřel a byl pohřben,
vstal z hrobu.
Před třemi dny v louisianském Baton Rouge
jistý pan Alfred Blackstone, věk 47 let, upadl do bezvědomí.
Jeho žena přivolala lékaře, ale ten nenahmatal pulz,
takže byl pan Blackstone bohužel prohlášen za mrtvého.
Byl urychleně pohřben na půdě místního kostela,
kde se dílem Boží prozřetelnosti
den nato odehrávala svatba!
Před vstupem do kostela se ale nevěsta náhle zarazila.
Z blízkého hřbitova
zaslechla tento nevysvětlitelný zvuk.
Zoufalé, nepochybné bušení o život.
V horečném vzrušení
se rozběhla k blízkému hrobu s nápisem ‚Alfred Blackstone‘.
A během pár chvil
se celé svatební procesí dalo do kopání!
Nakonec nebohého Alfreda Blackstonea vytáhli ze země
plného života.
A z objetí vdovy Blackstoneové
se Alfred otočil k ženichovi a řekl, cituji:
‚Hochu, až vstoupíte do toho kostela
a ona řekne, dokud nás smrt nerozdělí,
nevěřte jí ani slovo!‘“
Jsem kapitán Jefferson Kyle Kidd.
Toto je slečna Johanna Kiddová.
Tím dnešní zprávy ze světa končí.
Děkujeme a dobrou noc.
NA MOTIVY ROMÁNU PAULETTE JILES
Překlad titulků: Ondřej Kavka