Herregud.
Turbulens.
Dette er siste gang jeg flyr.
Hvis vi dør, blir June foreldreløs.
Hun klarer seg.
Alt går bra.
Mine damer og herrer, vi lander om cirka ti minutter.
Vennligst fest setebeltet.
Fårö, Dämba. D-A-M-B-A.
-Husnummer? -2078.
Start.
Du vil være fremme om 1 time og 48 minutter.
Om 200 meter,
ta til venstre på Skarphällsgatan,
og så til høyre på Tjelvarvägen.
Om 100 meter, ta til venstre på Skarphällsgatan.
Nei, jeg la ikke til noen nye steder. Kasinoet var der hele tiden.
Det var faktisk to steder, og jeg reduserte det til ett.
Så hvis dette...
Hvis problemet er at det mangler psykologiske detaljer,
så bare finner vi noen, og så setter de det inn igjen.
De vil utsette innspillingen med en måned, så vi har tid.
Hvis de utsetter, vil de miste halve rollebesetningen. De vet vel det?
Om 100 meter, hold deg til høyre på Fårövägen.
Hold deg til høyre.
Jeg kommer.
Hei.
Jeg tror jeg glemte solbrillene på flyplassen.
Takk.
Om 100 meter er du fremme ved målet.
Det må være henne.
-Dere fant veien? -GPS-ens mirakel.
Bra, for ingen her ville ha hjulpet dere.
Det er en hemmelig pakt mellom folk på Fårö og Bergman.
-Godt å vite. -Åse.
-Tony. -Hyggelig.
-Åse. -Chris.
Jeg passer husene.
-Det er nydelig. -Praktfullt.
I det huset er Bergmans private visningsrom,
hvor man kan se 35mm-filmer i Bergman-uken.
Dere må bare låne syklene.
Flott.
Hvis dere vil dra til Lauter for å besøke Bergmans hjem,
er det ti minutter unna på sykkel.
Fantastisk.
Dette er stuen.
Denne TV-en er veldig gammel, men den funker.
Dette var Käbi Lareteis piano. Hans fjerde kone.
Hun var en glimrende pianist.
Dette stedet er perfekt for å jobbe.
Ja visst.
Det er et veldig enkelt hus. Lett å bo i.
Soverommene er ovenpå.
Det store var med i Scener fra et ekteskap.
Filmen som fikk mange millioner til å skille seg.
Jeg må vise dere avfallshåndteringen.
I Sverige er vi opptatt av gjenvinning.
-Hei. -Hei.
Jeg kan gå et annet sted, hvis du vil.
Chris?
Chris!
Tony! Her borte, i møllen!
-Hei. -Hei.
Jeg tror jeg vil jobbe her.
Vi kan vinke til hverandre.
Synes du ikke det er for fint? For...
Hva da?
For vakkert.
Det er så rolig og perfekt.
-Det føles undertrykkende. -Nei, det er avslappende.
Ja, men når jeg skriver her, vil jeg føle meg som en taper.
Jeg er redd for å sette meg ved skrivebordet.
Skriv utendørs, da.
Mange kommer hit for å jobbe.
Studenter, forfattere og designere.
-Ingen forventer Persona. -Takk og lov for det.
Du innser at vi skal sove i sengen hvor de filmet Scener fra et ekteskap,
"filmen som fikk millioner til å skille seg"?
Jeg vet det.
-Vi må kanskje sove på det andre rommet. -I hver vår seng?
Kos deg!
Tony.
-Hyggelig. -I like måte.
-Dette er Chris. -Hei, Chris.
Dette er Hedda, som leder Bergman-stiftelsen.
En ære å møte deg.
-Berit leder Bergman-uken. -Endelig, etter så mange e-poster.
Han sa det ville være enklere å dele opp penger enn hus.
-Ni barn. -Ni!
Med seks ulike kvinner.
Plaget det ham ikke at alt ville bli solgt til fremmede?
-Han var ikke sentimental. -Han levde i nuet.
Trodde han på Gud?
Det var nok komplisert, men diskuterte han det?
Han sa at døden bare er et lys som slukkes.
Det forandret seg etter at Ingrid døde.
Bergman trodde på spøkelser mer enn noe annet.
Når man bor alene på en øde øy...
Han følte Ingrids nærvær i huset. Han sa at hun var der.
Han var helt overbevist om det.
-Jeg har et bord til dere inne nå. -Takk.
Det er rett ved baren.
Hvordan var forholdet hans til barna?
Han så lite til dem da de var unge.
Han var ingen familiemann, for å si det mildt.
I mange år visste ikke den ene datteren at han var faren hennes.
Dere kan sette dere.
Så var det en stor gjenforening på sekstiårsdagen hans.
Ingrid overtalte ham til å invitere alle.
Ingrid var oppsatt på å reparere Bergmans forhold til familien.
Så...
Er det umulig å skape store verker og samtidig oppdra en familie?
Så mange verker?
Da han var 42, hadde Bergman regissert 25 filmer,
drevet et teater og satt opp mange skuespill.
Hvordan skulle han ha klart det hvis han også skiftet bleier?
Hva føler du om det?
Rent praktisk sett
virker det krevende å oppdra ni barn og regissere 50 filmer.
Hvis man ikke ser praktisk på det, så oppdro mødrene alle de ni barna alene.
-Hva føler du om det? -Det bør vel føles feil?
Nei. Jeg bare lurer, siden du liker ham så godt.
Det gjør jo du også.
En kvinne kunne ikke ha gjort det samme.
Jeg kunne godt tenke meg å få ni barn med fem ulike menn.
Så fint.
Men jeg vil helst ha koherens.
Jeg liker det ikke når kunstnere jeg beundrer, oppfører seg dårlig.
Der har du svaret, Chris.
Bergman var like hardhjertet i kunsten sin som han var i livet.
Nemlig.
Men likevel...
Den umiddelbare tvetydigheten i forholdet deres.
Hun forteller dem om kjolen hun vil gå med.
Hvit, eller egentlig offwhite.
Jeg stikker.
-Hvor? -Det er et panel.
-Vil du bli med? -Nei.
-Vil du ikke se Bergman-senteret? -I morgen.
OK. Greit.
Lykke til!
BLEKK
VERTIGO - HUN FORSVINNER
HVEM ER DU?
DEG ELLER MEG?
Mamma.
Det hadde vært fint om du...
Jeg vil gjerne at du ringer og sier hvordan det går med June.
Takk. Ha det.
-Hei. -Hei.
-Hvordan gikk det? -Det gikk bra.
Menneskene var hyggelige. Det var flott å se Tystnaden der.
Jeg snakket for mye, men...
-Vil du ha litt te? -Ja, gjerne.
Jeg savner June.
-Jeg fikk en video fra moren din. -Det fikk ikke jeg.
Det er fordi jeg er favoritten.
Her.
Fra marionettenes liv? Ganske avansert Bergman.
Ja, men den er tysk. Jeg vil se en svensk en. En sommerfilm.
-Ikke Monika. -Jo, vær så snill.
Jeg har sett den mange ganger. Efter repetitionen?
-Fanny og Alexander? -Den kan jeg også utenat.
-Det syvende segl. -Nei, den liker jeg ikke.
Den er hans mest kjente, og jeg har ikke sett den!
Vargtimen?
Nei, det er den hvor et barns hode blir most mot en stein.
Hvis vi ikke ser Det syvende segl, må vi se en koselig en.
Det finnes ikke.
Da laster vi ned en film. Du ville se Everest. Det er enklere.
-Jomfrukilden! -Jeg har det. Sarabande.
-Ja, Sarabande. -Den har jeg ikke.
Faen.
Men jeg har en 35mm-film. Den skal tilbake til Stockholm i morgen.
-Hvilken film? -Hviskninger og rop.
Du ville se en koselig Bergman-film.
Dere kan sitte hvor som helst, bortsett fra på den plassen.
Den må være tom, siden den er Bergmans.
-Greit? -Takk.
HVISKNINGER OG ROP
Tilgi meg. Jeg bare snakker, forstår du.
Nei, det er ikke sant det heller.
Se på meg, Maria!
Den er som en skrekkfilm uten noen katarsis.
Hva vil du frem til?
Når du har sett en skrekkfilm, føler du en trygghet,
for du vet at det du så, aldri kunne skjedd med deg.
Sånn er ikke Hviskninger og rop.
Ensomheten, pinselen, dødsskrekken...
-Alt er virkelig. -Nei, det er det ikke.
Det er en drøm. Eller et jævla mareritt.
Jeg håper livet hans var morsommere enn filmene.
Jeg også.
Hvorfor er figurene hans alltid så grusomme?
Hvorfor skildrer han aldri ømhet eller letthet?
Det er masse i Fanny og Alexander.
-Sant, men den kom sent. -Det er bra.
Han var ikke interessert i letthet.
Han ville utforske det dystre. Han likte det.
Hvorfor ville han aldri utforske...
-Glede? -Ja, glede.
Bare se på dette stedet.
Husene hans, denne øya, det vakre landskapet...
Alt er mye mindre brutalt enn i filmene hans.
-Prøv å komme hit i januar. -Nei takk.
Hva er galt?
Filmer kan være forferdelig triste,
brutale og voldelige.
Men man har godt av dem.
-Ikke hans? -Nei. De bare sårer meg.
Hvorfor ser du dem, da?
Fordi jeg elsker dem.
Jeg vet bare ikke hvorfor.
Gina!
Vær så snill! Er det noen her?
Vær så snill!
Vær så snill! Jeg er i fare!
Noen!
Gina!
-Snart over. -Hvordan går det?
-Ser du aldri dine egne filmer? -Nei, jeg hater det.
Bergman sa at helvete for ham ville være å se sine egne filmer om og om igjen.
Jeg er enig.
Rulleteksten har begynt, så vi kan gå inn.
Ta nok en gang godt imot Anthony Sanders.
Jeg hadde hele livet følt at jeg gikk på en line
og balanserte,
og hvis jeg falt av, ville jeg bare forsvinne.
Som filmskaper følte jeg meg bare...
...trygg, antar jeg, og bekvem,
hvis hovedpersonen i historien jeg fortalte, var en kvinne.
Kvinnene holder deg i kontakt med virkeligheten,
men de drar deg samtidig inn i fiksjonen.
-De driver handlingen i filmene dine. -Kvinnene, ja.
-Ha det. -Hei.
-Hei. Kan jeg kjøpe disse? -Ja visst.
Åtte hundre kroner, takk.
Den er låst.
Der borte.
-Du må gå rundt. -Å. Takk.
-Hvordan ser alt ut gjennom Bibis briller? -Mye bedre.
-Hampus. -Chris.
-Bor du på eiendommen? -Ja, med en venn, Anthony Sanders.
-Hva med deg? -Samme her.
Jeg jobber med eksamenskortfilmen min.
Men jeg kjenner Fårö. Besteforeldrene mine er herfra.
Jeg skulle bli her til midten av august,
men jeg drar i morgen for å besøke bestefar.
Han er døende.
-Det var leit å høre. -Han er gammel.
Jeg vil se Bergmans grav. Vet du hvor den er?
Ja visst. Bli med meg.
Jeg så din forrige film i Göteborg, med kjæresten min.
Foruten oss var kinoen tom.
Vi kranglet etterpå fordi jeg likte den og hun hatet den.
Vi slo opp etter det.
-På grunn av filmen? -Nei, ikke på grunn av filmen.
Bergman regisserte sin egen død.
Han bestemte alt på forhånd. Stedet, treet til kisten og antrekket.
Hedda fra stiftelsen sa at etter at kona hans døde,
begynte han å tro på liv etter døden.
Han var prestesønn.
Trosspørsmålet fulgte ham stadig.
"Å, Gud, hvorfor har du forlatt meg?"
Men ingen i Sverige bryr seg nå.
Faen ta!
-Jeg skal være med på Bergman-safarien. -Den kan du droppe.
Tony ville ikke dra på den alene.
Jeg kan vise deg alle Bergman-stedene.
Jeg kan også vise deg steder du ikke får se på safarien.
-Den var fantastisk. -Tusen takk.
-Kan jeg få en autograf? -Absolutt.
-Vær så god. -Tusen takk.
Det var fascinerende. Jeg beundrer alt du gjør.
Takk.
Kan vi ta et bilde?
-Jeg elsker filmene dine. -Takk. Tusen takk.
Kan jeg få autografen din?
Du er yndlingsregissøren min. Jeg studerer film på grunn av deg.
Takk. Tusen takk.
Jeg har litt sider, brygget lokalt. Den er deilig.
-Den er i baksetet. Kan du åpne den? -Ja visst.
Hvor skal vi?
-Vi kan jo begynne i Ullahau. -Ullahau?
Hallo, alle sammen.
Jeg tror alle er her, så da kan vi sette i gang.
Jeg heter Felicia, og jeg er deres guide for den årlige Bergman-safarien.
Mine to kollegaer,
Vivianne og Majken, skal hjelpe meg.
Det er en fin solskinnsdag, og det er et stort pluss.
Hvis du har lastet ned appen på iPhonen din, kan du åpne den nå.
Med den kan du følge turen vår på et kart over Fårö.
Gå om bord på bussen.
Jeg glemte å presentere dere. Francisco Molina. Anthony Sanders.
Francisco foreleser i Barcelona, og han vant Bergman-quizen i går.
-Skal vi gå? -Ja.
Kommer du ikke?
Hvis man ser lenge med hodet bøyd bakover eller til siden,
kan det bli ganske uhyggelig.
Men forlokkende.
Dette snakker jeg ikke med pappa eller Martin om. De forstår det ikke.
Vi nærmer oss stedet hvor Bergman filmet Som i et speil,
filmen som lot ham oppdage Fårö.
I utgangspunktet ville ikke Bergman filme den i Sverige.
Han ville dra til Orknøyene utenfor skotskekysten.
Produsentene mente det ville bli altfor dyrt,
så de prøvde å få ham til å filme i Sverige.
Dette stedet stammer fra rundt år 1700.
Man begynte å hugge ned trær, og sanden blåste inn fra nord
og skapte disse sanddynene i lysningene.
Ullahau betyr "rullende sanddyner".
Folk trodde det var et tegn på dommedag. De pleide å si:
"Når Ullahau til Sandhajd tar, er det ikke langt til dom."
Det betyr at når Ullahau og Sandhajd møtes, er dommedag nær.
Men en mann plantet mange nye trær og forhindret mer sand fra å komme inn.
Men sanddynene som allerede var her, ble igjen.
Nå får jeg lyst til å dra på stranden.
-Ikke noe problem. -En fin sandstrand.
Det finnes to stykker. Nordstranden og sørstranden.
Sørstranden er stor og har svære bølger.
Den er mer turistpreget.
Nordstranden har ingen turister. Ingen vind.
Vannet er klart.
-Men det er mange maneter. -Er det sant?
Jepp. Men de er harmløse.
Og sørstranden har noen brennmaneter. De er mye verre.
Huset i filmen sto her.
De bygget bare fasaden. Innsiden ble hovedsakelig filmet i studio.
Hva skjedde med huset?
De måtte rive det etter innspillingen.
Bergman ville ha en liten hage med gamle trær.
Derfor valgte han dette stedet.
Trærne er her ennå, og dere kan også se hvor de rev muren.
Her ser dere at muren er blitt reparert.
Helt bort...
...hit.
Steinene er annerledes. De brukte disse da de reparerte muren.
Hvis dere ser her borte...
Her ser dere hvor bryggen ble bygget.
Det var fundamentet for bryggen.
Og dette treet er faktisk også med i filmen.
Det var veldig lite på den tiden.
Det har vokst mye siden filmen ble laget for 60 år siden.
Da Bergman kom til Fårö, var det noe som skjedde.
Det var kjærlighet ved første blikk.
Bergman ble lamslått av øyas skjønnhet.
Det var som om han hadde funnet sitt eget landskap,
som allerede fantes inni ham.
Hyggelig at du bare droppet Bergman-safarien!
Før han laget Persona, hadde Bergman vært på sykehus.
Han led av både mental og fysisk utmattelse.
Men etter Persona var han glad igjen.
Persona er et uttrykk for denne overgangen og tilfredsheten.
Bergman glemte det aldri.
Han sa at Persona var filmen som reddet livet hans.
Heter den Shame eller The Shame?
På svensk heter den Skammen, altså The Shame.
Men den engelske tittelen er Shame.
I Storbritannia het den faktisk The Shame.
Ikke vær sint. Mesterklassen din varte i en evighet.
Sees "hjemme" senere. Kos deg på safarien!
Bergman visste at han ville få mye kritikk for å henspille på Vietnam.
Debatten i Sverige om krigen var veldig svart-hvit,
men filmen hans var ekstremt grå.
Ser du? Maneter.
Vil du kjøpe lammeskinn?
Ja.
Jeg klarer ikke å velge.
Jeg liker de svarte og langhårede.
Men de koster mer.
Ja, absolutt.
Folkens!
Vi pleier å avslutte Bergman-safarien med å spise lammeburgere.
Er alle med på det?
-Ja! -Flott.
Dere kan også få vegetarburgere.
En trilogi som består av Vargtimen, Skammen og En pasjon.
Bergman så ikke sånn på dem.
Han så ikke på Som i et speil, Tystnaden og Nattverdsgjestene som en trilogi,
men noen ser på dem som en trilogi om å miste troen.
Han sa de var en trilogi, men så ombestemte han seg.
Det er ikke en trilogi bare fordi han sa det.
Ja, det er sant.
-Takk for Hampus-safarien. -Håper du likte den.
Jeg elsket den.
Ikke glem saueskinnene dine.
-Vi sees. -Ha det.
-Hei! -Hei.
Très chic.
Takk for støtten.
-Jeg så bussen og fikk panikk. Unnskyld. -Det går bra.
-Hvordan var det? -Det var ganske bra, faktisk.
Men nå føler jeg meg litt uggen.
-Hva skjedde? -Det må ha vært burgeren.
Hvor var du?
Jeg kjørte rundt.
Jaså? Du kjørte rundt?
-Jeg møtte en fyr. -Jaså?
-En student. -En student?
En filmstudent fra Stockholm.
-Var han kjekk? Var han sexy? -Ja.
Var han flink til å snakke om Bergman?
Ikke som deg, men klossetheten hans var sjarmerende.
Takk. Hold munn.
Ser du etter noe?
-Nei. -Nei?
Hei.
Jeg ser etter huset fra Som i et speil.
Bergman-filmen.
Beklager. Vi forstår ikke engelsk.
Ingmar Bergman?
Filmskaperen som bodde på øya.
Beklager.
Takk.
SOM I ET SPEIL FÅRÖ / HVOR
INGEN INTERNETTFORBINDELSE
Vil du spise lunsj?
Jøsses.
Jeg dro for å se huset fra Som i et speil, men jeg fant det ikke.
-Det finnes ikke. -Hva? Hva med bildet på kartet?
De bygget fasaden og filmet innsiden i studio.
Bergman-safarien, vennen.
Hvor langt har du kommet?
Jeg jobber med utkastet, men jeg vet ikke om jeg vil skrive det.
Hvorfor ikke?
Jeg er redd det er for likt ting jeg har skrevet før.
Det er ikke mulig.
Jeg trodde vi brukte hele livet på å si det samme.
Ja, men fra ulike perspektiver.
Bare stol på deg selv.
Rollefigurene, dialogen og situasjonene...
Alt passer, men noe holder meg igjen. Noe gjør meg engstelig.
Det er noe annet.
Hvis det gjør deg engstelig, bør du ta en pause.
Du ba meg skrive. Nå ber du meg la være. Det er ikke så lett!
Det er vanskelig for meg å skrive. Det er tortur.
Selvpåført lidelse. Blod fra en stein.
Da kan du gjøre noe annet.
Hva da? Bli husmor?
Det er et hederlig yrke.
Det burde ikke være så vanskelig for deg å skrive.
-Du er ikke 15. Du har vokst fra det. -Kanskje jeg er det, for det har jeg ikke.
Skriv noe annet.
Jeg har ikke en haug med prosjekter i hodet.
-Jeg trodde du ville oppmuntre meg. -Jeg prøver.
Jeg elsker det du skriver.
Hvordan går prosjektet ditt?
Ganske bra, faktisk.
Hva handler det om?
Det handler om...
...hvordan usynlige ting sirkulerer...
...i et parforhold.
Hva med historien?
Hvorfor deler du aldri noe? Jeg deler alt.
Jeg vil ikke ødelegge det.
-Kan du fortelle meg hvor den foregår? -Her.
-Her? På Fårö? -Ja.
-Ikke si det som om jeg bør vite det. -Jeg trodde det.
Nei, for du forteller meg ingenting.
Jeg har en tittel.
Du kan holde den for deg selv.
Hva er galt?
Er det manuset ditt?
Savner du June og vil dra hjem?
Er du sikker?
Hun finner ut av hvordan hun skal dra.
Den hvite kjolen
-Kan jeg fortelle deg om det jeg skriver? -Ja.
Det er siste episode i en lengre historie, så det er kanskje ikke nok for en film.
-Men jeg vil høre din mening. -Greit.
Det utspiller seg over tre dager, i et bryllup.
Jeg vet ikke hvor ennå, men kanskje på et sted som dette.
Som Fårö.
En øy vil faktisk funke veldig bra.
Det kan begynne på et fly. Eller kanskje på en båt.
Vi er på en ferge i Østersjøen, på vei fra fastlandet til Gotland.
Turen tar fire timer. Og det er vår.
Eller kanskje det bør være sommer. Det er sensommer.
En ung kvinne skuer ut mot horisonten. Hun heter Amy.
Hun er på min alder, eller kanskje litt yngre.
La oss si at hun er 28.
Hun er filmens hovedperson.
Hun ankom Stockholm den morgenen fra New York.
Hun skal i bryllupet til en venn, Nicolette,
som gifter seg med en svenske, Jonas.
Feiringen finner sted på en øy utenfor nordspissen av Gotland.
En øy ved navn Fårö.
Det har stor betydning for Amy, som er regissør.
Greit.
Bergman har en viktig plass i fantasien hennes.
For mange er han en formidabel referanse.
Men for henne er han...
...et slags fristed.
En trøst. Men likevel...
Likevel er det ikke ham hun tenker på nå.
En annen mann har lagt beslag på hennes tanker.
Hans navn er Joseph, og hun klarer ikke å gi slipp på ham.
Amy var 15 da hun møtte Joseph, som var 17.
De elsket hverandre inderlig og klønete, slik tenåringer gjør.
Og de rev hverandre i stykker.
Joseph forlot Amy den dagen hun fylte 18.
De dro hver til sitt, men Amy glemte aldri Joseph.
Da de møttes igjen mye senere, innså de at følelsene fortsatt var der.
Tiltrekningen var fortsatt overveldende.
De ble elskere.
De var mer modne og forsto hverandre bedre.
Men omstendighetene var forandret.
De hadde ikke plass til denne kjærlighetshistorien lenger.
Først var det for tidlig, og så var det for sent.
Så de ga opp og sluttet å møtes.
Filmen skal være siste kapittel i historien deres,
som bare var en rekke med nederlag, svik og drama.
En historie om umulig sorg og lidelse,
overskygget av noen få minner av intens lykke.
Amy fulgte Nicolettes råd og møtte to av Jonas' venner.
De skulle kjøre til Fårö fra Stockholm.
Joseph gjorde det samme, men han begynte i Oslo.
Og så, etter flere år fra hverandre,
sitter de to elskerne i baksetet på en bil kjørt av vilt fremmede.
Wilma og Peter vet ikke om Joseph og Amys fortid.
De later som ingenting.
Av blyghet eller som en lek later de som de knapt kjenner hverandre.
Narrespillet bare øker Amys begjær.
Skal dere være noe i Sverige etter bryllupet?
Nei, jeg skal rett tilbake. Jeg lovet datteren min det.
Hvor gammel er hun?
-Hun er fire. -Nydelig.
-Hva med deg? -Ingen barn.
Blir du i Sverige etterpå?
Nei, jeg må dra rett tilbake.
Plikten kaller.
Gjør det noe om jeg ikke har på meg slips i kirken?
Jeg glemte å kjøpe et på flyplassen.
Nei, det går nok bra.
Jeg innså at kjolen jeg hadde tenkt å gå med, er hvit.
-Den er min eneste finkjole. -Bare bruden skal gå i hvitt.
-Faen. -Du må spørre Nicolette. Det går nok fint.
Den er ikke helt hvit. Den er mer offwhite eller kremfarget.
En slags beige.
Vil du gå opp til det øvre dekket?
Jeg så filmen din.
-Du vet han fyren? -Hvilken fyr?
Han som spiller meg.
Ja.
-Hva med ham? -Jeg er mye bedre.
Jaså? På hvilke måter?
På alle områder.
Fysisk, til å begynne med.
Og mest av alt som menneske. Han er en kødd.
-Jeg trodde jeg hadde idealisert deg. -Idealisert?
OK. Jeg håper du kødder.
Vi har vært i Visby en gang.
For middelalderuken.
De har en uke med middelaldertema.
-Dro dere på det? -Selvsagt.
Drev dere med rollespill?
-På en måte. -Hva mener du?
Albatross. Vi er fremme.
Jonas?
Nicolette?
-Jonas? -Nicolette?
Nicolette?
-Dere må ikke se kjolen min! -Unnskyld.
Seriøst?
Vi fant henne, i kjolen.
Hei!
-Hvordan har du det? -Bra.
-Ikke for nervøs? -Litt, men sammenlignet med Jonas...
-Hvor bor dere? -Jeg bor i Sudersand.
-Hva med deg? -Her. Jeg fikk Bergman-suiten.
-Jeg er misunnelig. -Doen er i hagen, hvis det er noen trøst.
-Hei! -Hei! Står til?
Jeg tror vi bor her nede.
-Sees senere. -Sees.
Besteforeldrene mine vokste opp her, så jeg var her i sommerferiene.
Jeg kjenner hele øya.
Fikk du møtt Bergman?
Bergman, Bergman, Bergman...
Hvorfor er Sverige alltid synonymt med Bergman?
Dere gifter dere på Fårö. Det er jo hans øy.
Hans øy? Jeg vet nå ikke det.
-Har du sett noen av filmene hans? -Ja visst.
-Hvilke? -Mange av dem.
Vet du hvor huset hans er? Jeg vil gjerne se det.
Det er i Lauter.
Vent litt.
Kan du stave det?
L - A - U - T - E - R.
Det er der han bodde til han døde. Du finner det på kartet.
Takk.
"Faren min var så patriarkalsk."
Hvem har vel ikke patriarkalske fedre?
Jeg sier bare at Bergman ikke hadde det vanskelig.
Vet du hva som skjedde da han ble vervet til hæren under krigen?
Han fikk magesår.
Det var det han fikk.
"Å nei! Ikke demonene igjen!"
Hvem får magesår av å bli vervet til den svenske hæren under krigen?
Vi var jo nøytrale.
"Å nei! Jeg kan ikke kjempe i krigen! Jeg må kjempe mot mine demoner
fordi pappa hengte nifse bilder på veggene."
Kutt ut. Greit, kanskje tre kritikere mente han var "fantastisk".
Men det finnes en verden utenfor ens eget rasshøl.
Faen ta Bergman.
For å svare på spørsmålet: Jeg møtte aldri Bergman,
men besteforeldrene mine møtte ham ofte på butikken.
Han var veldig utrivelig.
Kanskje han ikke likte å handle.
-Jeg tar en røyk. -Ja.
Har du en sigarett?
Takk.
Nicolette, jeg innså at kjolen jeg skulle gå med i bryllupet...
-Ja? -Den er hvit.
Eller offwhite. En slags beige.
-Er det et problem? -Det spørs.
Er den hvit eller beige?
Offwhite. Hvis man ikke har sans for nyanser, kan den se hvit ut.
Har du ingen andre?
Jo, men de er ikke like elegante.
-Jeg kan låne deg en. -OK.
Hva gjør du?
Jeg ser på stjernene.
-Jeg drar. -OK. Hvordan?
Jeg leide en sykkel.
Er du i stand til å sykle?
Skal du ikke invitere meg opp til Bergman-suiten?
Vi er ikke frie, fru Bergwoman.
Har du glemt det?
Ikke kall meg "fru".
Jeg er ikke gift.
For det andre, ikke vær nedlatende.
Var det alt?
-Det er du som ikke vil. -Jeg?
-Ja, jeg kan merke det. -Du trakk deg unna.
Henter du meg med sykkel i morgen?
OK.
Den første natten går.
Hører du etter?
-Du datt ut. -Nei da.
-Jo, det gjorde du. -Nei.
Så, den første natten går.
Smertefullt, for Amy.
Neste morgen, så sent hun klarer,
altså veldig tidlig,
drar hun for å hente Joseph.
Hun kommer frem til Albatross og krysser hagen til Bergman-suiten.
-Hei. -Hei.
-Skal vi dra? -Ja.
De har ingen planer, så de drar på sykkeltur.
De fikk høre at de burde se raukene,
enorme søyler formet av havet som er spredt langs nordkysten.
De sykler videre og stopper innom Helgumannen,
en gammel fiskerlandsby.
Jeg føler at du vil kaste deg over meg.
Ingen tvinger deg til å være her med meg.
Jeg vet det.
Ved solnedgang skiller de lag.
Amy håper å høre fra Joseph, men det gjør hun ikke.
Det er ikke før neste morgen, i vielsen, at hun endelig ser ham igjen.
Hun droppet den hvite kjolen.
Brudeparet går inn i kapellet.
Amy ser på Joseph og håper han vil snu seg.
Hun feller tårer.
Er det brudeparets følelser som smitter av på henne?
Musikken?
Hennes følelser for Joseph?
Noe annet?
La disse ringer for dem være tegnet på deres løfter
om gjensidig kjærlighet og troskap.
Amen.
Nå skal dere avgi deres høytidelige løfter.
Nicolette.
Jeg vil elske deg.
Jeg vil dele gleder og sorger med deg.
Og jeg vil være deg tro til døden skiller oss.
Når vielsen er over,
setter gjestene seg i en buss
som kjører dem til et stort hus ved en innsjø
hvor mottakelsen holdes.
Få barna hit.
Fint. Sånn, ja. Er dere klare?
-Vil du ha en marshmallow? -Ja visst.
Jeg stjal en flaske.
Det var Nicolette som dro meg med.
Du kjenner henne.
Var det du som satte på den sangen?
Kom igjen.
Sudersand!
Vi skal til badstuen på stranden, hvis dere vil bli med.
-Hva heter det på norsk? Hva heter kuk? -Pikk.
Hvorfor er det morsomt? Synes du det er morsomt?
-Pikk? -Ja, pikk. Det kan du si.
-Det er det samme som "pigg". -Er det sexy, liksom?
Ja, det kan det være. Det kommer an på hvordan du sier det.
Hvis du sier det på den rette måten, så kan det være sexy.
-Ha det. -Ha det.
Faen.
Unnskyld.
Ja?
Vent.
Du går hele tiden.
Straks tilbake.
Vel?
Liker du den?
-Kom nærmere. Jeg ser ikke. -OK.
Hvit eller offwhite?
Få se...
Den blir skrukkete.
Liker du det fortsatt?
Hva da?
Å elske med meg.
Merker du ikke det?
Jo, men jeg vil høre deg si det.
Jeg nevner deg aldri for kjæresten min, men hun er sjalu på deg.
Bare deg.
Finnes det andre?
Innimellom.
Du er også utro.
Jeg elsker to mennesker.
Det er noe annet.
Jeg elsker deg også,
men jeg elsker også Michelle, og jeg bygger et liv med henne.
Hvorfor henne og ikke meg?
Jeg vet ikke. Det er bare...
Sånn er livet.
Du fikk barn.
Jeg ville ha barn med deg.
Du ville ha to barn med to menn samtidig. Det var absurd.
Kom hit.
Ikke vend meg ryggen.
Nei.
Hold opp.
Etter alt du sa, har jeg ikke lyst lenger.
Jo, det har du.
Beklager.
Hvor var vi?
-Vi hadde nettopp forlatt badstuen. -OK.
Det er da Joseph bestemmer seg for å bli med hjem til Amy.
Du kan tenke deg hva som skjer.
På et tidspunkt tar hun på seg den hvite kjolen.
Hun vil gå med den for ham.
Så elsker de igjen.
Og igjen.
Så sovner de i hverandres armer.
Men når de forlater huset, er Joseph kald og reservert.
Hei.
-Det er tydelig at alle vet om oss. -Ja.
-Jeg bryr meg ikke. -Det gjør jeg.
Er du sint?
-Nei. -Jo, du er sint på meg.
-Jeg er sint på meg selv. -Samme sak.
Det vi gjorde, var galt.
Det var et svik.
Du takler det bra, men jeg... Jeg kan ikke se på kjæresten min etterpå.
Jeg skal skifte. Skal vi møtes senere?
-OK. Når? -Jeg vet ikke. Jeg ringer deg.
Mens hun venter på at Joseph skal bestemme seg,
vandrer en melankolsk Amy gjennom Sudersand.
Men to timer senere får hun nok.
Suiten er tom. Joseph er ikke der.
Så kommer Hampus og foreslår at de kan spille Ludo.
Med alkohol.
Én, to, tre, fire.
Jeg forstår ikke det trekket. Jeg forstår ikke hvor du skal.
Sånn er reglene. Vi går tilbake.
-Vi går baklengs. -Baklengs?
-Hva med denne brikken? -Jeg tror du må drikke den.
-Hvordan vinner jeg? Forklar det. -Du går hele veien hjem igjen.
-Og så vinner jeg. -Ja.
-Du har endret reglene. -Ja.
Til Amy-regler, så Amy skal vinne.
Jeg vet ikke.
Jeg er ikke så sikker på dette.
Jeg tror...
Amy blir stadig mer beruset.
Hun ser ikke Joseph når han kommer inn på kafeen.
Jeg har en ny regel. Du må drikke på denne.
Hallo.
Den siste kvelden holder Nicolette, en amatørsanger, en konsert.
Den første sangen...
...har en spesiell betydning for Jonas og meg.
-Kan jeg få en sigarett? -Det er min siste. Men vi kan dele den.
Vi skal ned til stranden. Vil du bli med?
Jeg vil ikke være i en gruppe.
Jeg vil være med deg.
Jeg elsker denne.
Hei, dette er Joseph. Jeg kan ikke ta telefonen nå,
men legg igjen en beskjed etter pipetonen.
Vi dro til stranden... Kan vi møtes på rommet ditt senere?
-Hei. -Hei.
-Hei. Står til? -Bra, takk.
-Har dere sett Joseph? -Han dro.
-Dro han? -Ja, med Wilma og Peter.
De skulle ta fergen klokken 11.
Hei.
Er alt i orden?
Er det Joseph?
Det er ikke over, er det vel?
Amy drar tilbake til Sudersand.
Når hun går inn i huset, slipper rastløsheten taket.
Den blir erstattet av en kald tristhet.
Det er dit jeg har kommet.
Joseph har reist.
Amy er ute av seg.
Jeg kan runde av der.
Eller så kan Amy henge seg med beltet fra kjolen.
Seriøst?
Eller så kan hun prøve å henge seg fra Bergmann-møllen og mislykkes.
Klassisk.
Uansett...
Jeg kommer ikke videre. Jeg sitter fast.
Det går seg til.
-Kan det bli en film? -Det kommer an på deg.
Hvis man ser på noe lenge nok, blir det interessant. Noen har sagt det.
-Takk. -Det er bra du fokuserer på tre dager.
Det har du aldri gjort før. Du må bare finne slutten.
Men det klarer jeg ikke. Kan du hjelpe meg?
Neppe.
Og du bør ikke diskutere dette med meg.
Hvorfor ikke?
Hvorfor tror du?
Faen.
-Takk for at du lar meg i stikken. -Det skjer ikke.
Jeg kan la bilen stå og ta en taxi.
Jeg klarer meg i tre dager uten bil. Jeg kan sykle.
-Du vil ikke få panikk om natten? -Jo, men det hører vel med?
Vel, hvis du blir redd, kan du dra til pensjonatet.
Ja.
-Vær forsiktig når du kjører ungen vår. -Alltid.
Og lykke til med produsentene.
EPILOG
Der!
Hallo?
Er det noen her?
-Du skremte meg. -Du også.
Døren var åpen.
Jeg burde ha låst den fra innsiden.
Det er regelen.
Kom du tilbake til Fårö?
-Bestefar døde. -Kondolerer.
Jeg kom tilbake for å tenne lys for ham, og jeg dro innom her.
Lar folkene fra stiftelsen deg komme og gå?
De kjenner meg. Jeg stikker ikke av med nattbordet.
Hvordan går det med manuset?
Jeg skrev et utkast, men jeg har ikke funnet en slutt.
Ennå.
Var dette kontoret hans?
Ja.
Jeg kom for å høre på musikk.
Så sovnet jeg.
Bergmans hus er et sted hvor det er lett å sovne.
Jeg tror det er lammeskinnsbenkene.
Hvis du vil bli inspirert, bør du sitte her inne.
Det er meditasjonsrommet. Også kjent som Ingrids rom.
Bergman fikk det bygget etter konas død.
Jeg må dra. Jeg må rekke fergen klokken fire.
Husk å dra før fem, ellers utløses alarmen.
-OK. Takk for advarselen. -Bare hyggelig.
Lås når du går, og legg nøkkelen i boksen ved døren. Greit?
Greit.
-Hei, Anders. -Hei, Chris.
Jeg visste ikke hvor jeg var. Alt gikk i ett.
-Jeg trodde du dro med crewet. -Jeg var sliten. Jeg måtte legge meg.
Ja, alle er utslitte.
-Men innspillingen er snart over. -Ja.
Kom du nettopp?
Nei, jeg så dere filme dagens siste scene.
Jeg ville se Bergmans hus før jeg dro fra øya.
Du kunne ha skrevet en scene til meg her.
Jeg prøvde. Men det var ingen grunn for rollefiguren din å være her.
Klokken er snart fem. Vi må dra før vognen blir til et gresskar.
-Kan du vise meg biblioteket først? -Ja.
Bli med meg.
Et helt liv ville ikke vært nok til å lese en fjerdedel av bøkene her.
Dette er yndlingsgjenstanden min her.
En modell av Dramaten, Stockholms nasjonalteater.
Bergman fikk den da han sluttet der.
Hvem sitter på yndlingsplassen sin og spionerer?
Ingmar Bergman.
-Vil noen sitte på til Albatross? -Jeg!
-Vi må visst ta farvel. -Ja, jeg drar tidlig i morgen.
Venter kona og ungen på flyplassen?
Jeg må kjøpe gaver i Stockholm. Ellers kan jeg ta første fly tilbake.
Du kan jo kjøpe saueskinn.
-Ha det. -Sov godt.
-Ha en god tur. -Ha det.
Sees i morgen!
-Ett siste spill? -Ja.
Én sigarett, og så drar vi.
-Tilbake til stallen. -Det er ikke mulig.
Jeg hater dette spillet. Kan vi gi oss?
Bare innrøm at du ikke liker å tape.
Du liker ikke at ting unnslipper deg.
Hvis jeg trengte psykolog, hadde du vært den siste...
Du hadde vært den nest siste jeg hadde gått til.
-Hvem er den siste? -Moren min.
Faen ta.
Greit, vi gir oss. Dette spillet er tåpelig. Og jeg må sove.
Forventet avgangstid er om fire timer.
Skal du ikke si ha det?
Jeg sitter fast.
Takk for alt.
Ikke takk meg.
Du bør sove.
Du må være opplagt i morgen.
Kom deg av gårde.
-Vil du ta en titt? -Ja.
Denne øya er ganske spesiell, vet du.
Ja, det er øya til regissøren som du og mamma liker.
Ja, det stemmer.
-Er han levende eller død? -Han er død.
Er han i himmelen?
Det er tvilsomt.
-Det er noe jeg vil spørre deg om. -Vær så god.
-Finnes spøkelser på ordentlig? -Ja.
-Si sannheten. -Nei?
-Jo, det gjør de! -Eller ikke.
Så hvorfor forteller du spøkelseshistorier?
Moi?
Bestemor sa du skal lage en film med spøkelser.
-Sa hun det? Hva vet vel hun? -Hun leste det på Internett.
-Er hun på Internett nå? -Ja.
-Kan du fortelle spøkelseshistorien din? -Det er en zombiehistorie.
Zombier.
Og det er et monster. Et enormt beist.
Det kommer sopp ut av rumpa hans,
ørene hans eksploderer, og han er dekket av bæsj.
Fra topp til bunn.
Og det renner blod fra øynene hans.
Og det er en kjempejente.
Greit.
Hvis du går opp dit
og leter godt, så vil du finne moren din.
Sett i gang.
June!
Ungen min.
Elskling.
Tekst: Aleksander Kerr