MAMMA MIA: SPET ZAČENJA SE!
Prevod: RETAiL Tehnična Obdelava: WWW.BLiNK.si
VŠEČKAJTE NAŠO FACEBOOK STRAN: Crazy Srbin Production
Hvala ti za glasbo,
za pesmi, ki jih pojem,
za vso radost v življenju mojem.
Kdo brez nje živel bi? Sprašujem iz srca.
Kaj življenje bi bilo brez tega?
Kaj brez pesmi in plesa bi bila?
Zatorej
hvala ti za glasbo,
ki postala del je mojega sveta.
Super bi bilo, če bi kdo lahko tole odnesel na celino na pošto.
Veselje in čast pripadata meni. –Upravnik ste.
Tu morate poskrbeti za najbolj noro otvoritveno zabavo vseh časov.
Uresničili bomo vse vaše sanje, gdč. Sophie.
Njene sanje so, jaz bi jih samo rada uresničila.
Naredili ste še veliko več.
Pa je dovolj? Ko bi jo vsaj lahko vprašala.
Želim si, da bi bila tukaj.
Po ljudi moramo. Ne zamujajmo.
Počakajte.
Tako ali tako nikoli ne pride.
Brez skrbi, mama je vedno zamujala.
Čas je, da diplomanti odidete v svet
ob podpori svojcev in prijateljev,
ki so se v velikem številu udeležili tega veličastnega dneva.
Toda po običaju moram najprej poklicati diplomanta,
ki so ga vrstniki izbrali za zaključni govor.
Letos je to, točna kot vedno,
Donna Sheridan.
Ogromno boš dosegla, Donna.
Hvala, podrektorica. Za vse.
Tukaj sem se ogromno naučila.
O prijateljstvu, zvestobi, ljubezni,
predvsem pa, da se najboljše v življenju,
res najboljše zgodi nepričakovano.
Dajmo!
Vsi kričali so,
ko poljubila sem učiteljico.
Mislili so, da sanjajo, ko poljubila sem učiteljico.
Nihče je še ni videl res zardele.
Nerodno ji je bilo,
otrpnila je, ker jo je presenetilo.
Ko poljubila sem učiteljico.
Niso verjeli, kaj vidijo, ko poljubila sem učiteljico.
Razred je podivjal,
dih mi je zastal in ves svet je obstal,
nato pa obsijal jo je nasmeh.
Bila v devetih sem nebesih, ko poljubila sem učiteljico.
Kakšen nor dan!
V novi luči zdaj vidim vse.
Kakšen nor dan!
Kar lebdela sem, ampak lekcijo dala mi je.
V transu sem bila, ko poljubila sem učiteljico.
Nenadoma sem tvegala, ko poljubila sem učiteljico.
Čezme nagnjena
zakone geometrije je razlagala.
Bila sem brez moči, poljubiti sem jo morala.
Kakšen nor dan!
V novi luči zdaj vidim vse.
Kakšen nor dan!
Kar lebdela sem, ampak lekcijo dala mi je.
Kakšen zmešan dan, ko poljubila sem učiteljico.
Pamet zbežala je stran, ko poljubila sem učiteljico.
Razred je podivjal,
dih mi je zastal in ves svet je obstal,
nato pa obsijal jo je nasmeh.
Bila v devetih sem nebesih, ko poljubila sem učiteljico.
Ko poljubila sem učiteljico.
Ni prišla. Ni prišla!
Moja mama.
Lahko verjameta? –Nikoli ne pride.
In vsakič me preseneti.
Moram se navaditi. –Ko prideš domov, jo nakuri.
Ne grem domov. Še dolgo ne.
A, za kazen te ne bo. –To sem poskusila tudi jaz.
Starša sta oddala mojo sobo. –In prodala tvojega psa.
Ni kazen, ravno nasprotno.
Obdarila se bom.
Kam boš šla? –Kamorkoli. Povsod.
Življenje je kratko, svet je velik.
Rada bi ustvarila spomine. –Drugače rečeno, zapuščaš naju.
Nikoli. Samo tipam, kaj ponuja prihodnost.
Dajta no. Vedno bomo imele druga drugo.
Diname, dinamit! Ves dan spimo, vso noč zažigamo!
Čudovite so. Malo bolj levo. Še malo. In malo niže.
Izvrstno. Dobro. Cvetje je čudovito. Najlepša hvala.
Sky? Koliko je ura pri tebi? –Zgodaj je.
Mislil sem nate.
Glede jutri. Kako gre?
Saj veš. Nič ti ne izostri uma kot delo zadnji hip.
Pripravljena si. Ne morem verjeti, da me ne bo zraven. Čuden občutek.
Že, ampak dogovorila sva se, da se boš šest tednov učil posla v New Yorku.
Priložnost je bila predobra, da bi jo izpustil.
Soph … –Kaj?
Nič. –Kaj je?
Ni pomembno. –Očitno je.
Ponudili so mi redno službo.
Ja? –Lahko jo odklonim.
Ampak je nočeš. Ravno nasprotno. –Res je.
Lahko greš z mano. –Tukaj sem. Vedno bom tukaj.
Mama je umrla pred enim letom. –V njeno čast sem prenovila hotel.
Ne bi hotela, da živiš zanjo. –Ona je zame.
Ne moreva se ves čas pričkati o tem. –Lahko se. Dokler ne bo več razloga.
Sky? –Ja, vem.
Končati moram.
Ja. –Jutri bom mislil nate.
Enkratno bo.
Pazi nase, Soph.
Ti tudi, Sky.
Velike ljubezni vse so me obšle.
Za priložnosti, ki mi pripadajo, prikrajšal si me.
Prihodnost jasna je bila, vse teklo je gladko.
Zadala sem ti udarec nepričakovan, eden od naju je moral stran.
Zdaj je drugače, prav je, da ti priznam.
Eden od naju v joku ječi,
eden od naju leži v postelji, ki prazna je.
V strop strmi
in si želi, da bi bila drugje.
Eden od naju sameva,
eden od naju prešteva minute, kdaj tvoj klic bo pozvonil.
Smili se sam sebi, tuhta, kakšen bedak je bil,
in si želi, da te nikdar ne bi zapustil.
Čutila sem, da me pred svetom skrivaš,
razburjenje, akcijo mi prikrivaš.
Kakor otrok, trmast in nerazumen.
Vse to prišlo je na dan, eden od naju je moral stran.
Zdaj pa drugačna sem in prav je, da ti priznam.
Eden od naju v joku ječi,
eden od naju leži … –V postelji, ki prazna je.
V strop strmi
in si želi, da bila bi kje drugje.
Eden od naju sameva,
eden od naju prešteva … –Minute, kdaj tvoj klic bo pozvonil.
Smili sebi se. –Tuhta, kakšen bedak je bil,
in si želi, da te nikdar ne bi zapustil.
Me nikdar zapustil.
Uboga punca je strašno obremenjena. Novo odprtje hotela …
Morava biti močni zanjo. –Močni. Vsekakor.
Potrebuje najino pomoč. Podporo. –Ja, podprli jo bova.
Ne potrebuje pa tvojega joka, kadar nekdo omeni Donno.
Zelo sem vaju vesela. –Dajmo, začnimo.
Močna je.
Komaj čakam, da vidim hotel, ki si ga zgradila.
Nisem ga jaz.
Kako se imenuje? –Hotel Bella Donna.
O, bog.
Dva od treh morebitnih očetov ne moreta priti.
Vsi so moji očetje. Z dobrim razlogom ju ne bo.
Harry sklepa pomemben posel v Tokiu,
Bill pa bo prejel nagrado za največjega Šveda vseh časov.
Mogoče je tako bolje. –Prenesla bi.
Ne bi me motilo. Zelo sem močna.
Reci, da nisi povabila babice. –Zlobne coprnice z Zahoda.
Že desetletja ni odšla iz Las Vegasa.
Naj vama predstavim upravnika.
Dober dan.
Umiri se, moja razbijajoča češplja.
Senor Cienfuegos, to sta mamini najboljši prijateljici.
To je Tanya. –Dona Tanya.
Vaše lepote ne krojijo le prefinjene ličnice in nasmejane oči,
temveč dobrota, ki iz vas cveti kot vodnjak.
Umij ga in ga pripelji v moj šotor. –Vodnjaki ne cvetijo.
Moj že. –To pa je Rosie.
Gospa Rosie.
Pogumni ste kot levinja, strastni kot panter
in modri kot plamenec. –So plamenci modri?
Pusti ga, naj govori.
Okrasili bomo pomol. –Krasno.
Trudimo se. Drugega nam ne preostane.
Senor Cienfuegos.
To pomeni "sto plamenov". –50 zate in 50 zame.
90–10. –60–40.
80–20, moja zadnja ponudba.
Bonjour, gospodična.
Zaklenil sem se iz svoje chambre.
Ne … –Je sem dal pladenj na corridor.
Mais quand sem se obrnil,
so bila vrata fermée.
Et maintenant potrebujem un rezervni ključ,
da se bom vrnil dans la chambre.
Prosim.
Oprosti, nisem razumela. Lahko ponoviš?
Oui. Je …
Čakaj malo. –Ne delam tukaj.
Potem bi moral poklicati policijo. –Raje nikar.
Tako ali tako me verjetno ne bi razumeli.
Torej delaš v banki, Harry.
Žal res. Oče je večinski lastnik.
Izpolnjujem usodo, ki mi je namenjena.
Jaz pa iščem svojo.
Občutek imam, da me čaka v Grčiji. –Zakaj tam?
To bom odkrila tam. Jutri grem. –Jutri? Potem moram pohiteti.
Bi prestavila torbo na drugo ramo?
Lahko. Zakaj? –Ker bi tvoja roka na moji strani
visela naravnost dol in moja bi se lahko podrgnila obnjo.
Potem bi te povsem naravno in spontano lahko prijel za roko.
Lahko pa kar rečeš, da bi me rad držal za roko.
Seveda, to je rezervni načrt.
Ne mislim cele Grčije, ampak točno določen kraj.
Na najbolj oddaljenem koncu je otok Kalokairi.
Ljudje so mislili, da boš padel čez rob sveta, če boš plul naprej.
Zveni kot pravi kraj zame. –Vsekakor. Se razume.
Bi lahko malce spremenila temo
in se pomenila o prednostih in slabostih skupaj preživete noči?
V redu. Drzna poteza.
Iz mojega zornega kota je skoraj vse dobro.
Zelo malo je razlogov, da se ne bi takoj dala dol.
Moja družina se ne odziva dobro na zveze s tujci.
Mami je nekdo pred leti v Srednji Ameriki zdrobil srce v prah.
A tako. Pošteno. Gotovo imaš prav.
Imam še en razlog. Naredila bi mi veliko uslugo, ker …
Ker bi bilo zame prvič.
Zafrkavaš. –Ne. To vedno rečem, da izpadem faca.
Ne šalim se.
Harry, danes sva se spoznala.
Že, ampak ko veš, veš.
Ko podležeš, podležeš.
In ko te ljubezen porazi, si poražen do konca.
Ojej, pri Waterlooju Napoleon se je vdal.
O, ja.
Mene doletela podobna je usoda.
Zgodovina skozi vsa poglavja
vedno znova se ponavlja.
Waterloo, jaz sem poražen, v vojni zmagala si ti.
Mojbog.
Waterloo, obljubim, da ljubil te bom vse dni.
Waterloo. Zbežati ne morem, tudi če bi želela.
Waterloo, s tabo bom, kot usoda je hotela.
Waterloo, to je končno moj Waterloo.
Ojej, zadržal bi te, vendar si močnejša.
O, ja. –O, ja.
Ostane mi le to, da se predam.
Zakaj naj se tega bojim?
Saj zmagam, čeprav izgubim.
Waterloo. Zbežati ne morem, tudi če bi želela.
Waterloo, s tabo bom, kot usoda je hotela.
Waterloo, to je končno moj Waterloo.
Zakaj naj se tega bojim?
Saj zmagam, čeprav izgubim.
Waterloo. Zbežati ne morem, tudi če bi želela.
Waterloo, s tabo bom, kot usoda je hotela.
Waterloo, to je končno moj Waterloo.
Waterloo,
s tabo bom, kot usoda je hotela. –Nehajte.
To je bilo najlepše, kar sem kdaj doživel.
Pa sem dobro živel. Veselo.
Ampak tole je bilo najboljše.
Si uži … Ne, ne odgovori.
Si? –Bilo je lepo.
Hvala. –Ne. Hvala tebi.
Živjo. –Živjo, miška. Kako gre spodaj?
Musake je dovolj za milijon ljudi, pa še bi je ostalo.
Upam, da boš ponosen. –Sem že.
Bill in Harry sta tudi. –Pogrešam ju.
Žal jima je, da ne moreta priti.
Na katerikoli drug dan … –Vem. Imam pa tebe.
Če sem iskren, nisem prepričan, da bom zmogel.
Tudi jaz ne vem, ali lahko, vendar bova.
Ker bo poseben večer. Ne za žalovanje, ampak za veselje.
Mama bi tako hotela. –Hotela bi biti zraven.
Nacedila bi se ga in plesala, dokler ne bi obležala.
Naša kraljica plesa.
Ja.
Sčasoma bo lažje. –Ja.
Samo ne še takoj.
Se vidiva. –Velja, mala.
Ko si ob meni spet, ne slišiš mojih besed?
Tvoja ljubezen je edina, ostane mi le bolečina.
Ko te izgubim,
kako naj sploh še živim?
Ko te izgubim,
poskušam,
a kako naj zdržim?
Lase si puščaš, daljši so.
Malo pa res, ja.
Lahko bi se pogovarjala o tem, ampak trajekt bo vsak hip odplul.
Mislim, da me čakajo velike stvari. –Krajši so mi bolj všeč.
Počakajte!
Prosim! O, bog. Obrnite! Ni še prepozno.
Enkratno. Povsod ti bom sledil.
Do večera bom imel novo garderobo.
Ne bo ti pristajal. –Po mojem pa.
Res sem hotela ujeti trajekt.
Jutri spet pelje. –Hvala.
Ja. Ampak še bolje bi bilo, danes, ne jutri,
če bi bil v pristanišču tip …
Mlad, visok, osupljivo čeden.
Sprejemljivega videza, ampak … Barko ima
In nekaj prostih dni pred jadralno regato.
Mogoče jo lahko odpelje. –Z velikim veseljem. Ampak žal …
Barka ni moja. Samo očarati sem te hotel.
Prav, no. –Šalim se.
Skoči gor. Jaz sem Bill.
Na otoku imam starejšo sorodnico, ki je prispevala za barko.
Dve postelji sta, ampak ena je žal precej založena.
Priročno.
Ob tvojem nasmehu se nasmehne ves svet.
K sreči plovba ne bo dovolj dolga, da bi mi strla srce, ko boš odšla.
Že razumem. Eden tistih si.
Eden katerih? –Zapeljivci so dveh vrst.
Prvi v resnici ne marajo žensk, zato hočejo uveljaviti prevlado nad njimi.
Drugi, veliko nevarnejši,
pa je tip, ki se vsak večer dejansko zaljubi,
zjutraj pa ga ljubezen mine.
Toda ko bežiš, ji razlagaš, da ti trpiš in je ona prezahtevna.
Takole?
V osamljenosti mikal te je možak,
ki bil ti bi v oporo, to razume vsak.
Saj je normalno, ampak zakaj ravno jaz?
Točno tako, ja.
Ko noč je prazna in ko te mrazi,
topel objem najbrž prijal bi ti.
Saj je normalno, ampak zakaj ravno jaz?
Osamljena in otožna sem bila,
ni šlo drugače, ti si bil ta.
Oh, daj, mislila sem, da že veš, zakaj.
Bilo naj bi le ljubimkanje,
zdaj pa vidim, da odpiraš srce.
Ampak srček, poslušaj,
pozabiti me poskušaj.
Zdaj imaš krajše lase. –Zaradi službe sem se ostrigel.
Lahko pohitite? Za punco sem prišel iz Pariza.
Pustila mi je prijazno sporočilce v slovo.
Ko najdeš edino, ki jo boš kdaj ljubil,
je vredno še enkrat poskusiti. Se vam ne zdi?
Krajši so boljši.
S fanti igraš se, igračka so le,
potem jih zavržeš, ko dosti ti je.
Saj je normalno, ampak zakaj ravno jaz?
Fant se zaljubi v tako dekle
hitro kot blisk, da nemočno le zre.
Saj je normalno, ampak zakaj ravno jaz?
Šele spoznala sva se. –In ti nisi taka?
Nikakor ne. Navadno.
Kaj je bilo to? –Nič, galeb. Kje sva ostala?
Saj je normalno, ampak zakaj …
Pridi!
Že greva!
Živjo. Preverjava, da nisi v nevarnosti.
Očitno nisi, zato greva. –Motor ne dela.
To pa je smola. Poklical bom pomoč. Kmalu bo nekdo tukaj.
Bill! –Prosim. Na celini me čaka ženska.
Njena družina za zeta noče preprostega ribiča, kot je Alexio.
Hočejo bogataša. Grdega, zavaljenega, z velikim znamenjem na obrazu.
Ona pa hoče mene.
Ljubim jo iz vsega srca.
Prosim, pomagajta, dobri gospod in lepa kodrolasa gospa.
Seveda bova. Ja! –Ja!
Tam!
Vidim jih. Skoraj smo … –Apollonia!
Kaj delaš? Bliže lahko pridemo.
Če žensko ljubiš, si pripravljen umreti zanjo!
A ni treba. To je pomembna razlika. –Apollonia!
Alexio!
Apollo … –Polna usta vode ima,
ampak reči hoče, da te ljubi.
Kaj? –Ljubi te!
Apollonia!
Apollonia? –Apollonia! Vrni se!
Apollonia!
Izkazala si se. –Ti tudi.
Ljubim te.
Mislim, da tudi ona ne zna plavati.
Dobro jutro. –Dobro jutro.
Dobro jutro. Prekrasno je.
Lepo, da vam je všeč. –Res mi je.
Tole je popolno. Vse je. –Hvala.
Vse je krasno. Enkratno.
Če ste zadovoljni … –Še bolj bi bila, če bi bili tudi vi.
Ne bo šlo. Ta vlak je že davno odpeljal.
Lahko se obrne in vrne.
Zame ne. Odšla je. Ne bo se vrnila.
Kar brez skrbi. Sprijaznil sem se z bolečino.
Oba sva se.
Kaj je? –Ne vem točno.
Povejte. –Mislim, da prihaja nevihta.
Boš res zmogla?
Ne bo mi hudega. –Po regati se bom vrnil.
Čez tri tedne. –Poglej.
Ni prelepo? –Ja, je.
Kaj je? –Nevihta prihaja.
Jasno je. –Verjemi mi. Ne, raje mi ne.
Ampak vem, da imam prav. –Vseeno mi ne bo hudega.
Dober občutek imam.
Ti in Sam sta naredila vse to?
Z nekaj pomoči. –Je Sky pomagal?
Ja, tako je. In to še ni vse.
Je kdo tu?
Kje ste?
Kako je vedela? Kako je Donna vedela?
Kaj? –Da iz tistega lahko nastane to.
Verjetno je videla prihodnost.
Imam svoje sanje,
pesmi šepetanje.
Ki pomaga prebroditi
mi vse skrbi vsakdanje.
Če še najdeš čudež
v nežni pravljici,
ne skrbi za prihodnost,
čeprav ti spodleti.
Verjamem v angele.
V nekaj dobrega v vsem okoli nas.
Verjamem v angele.
Ko zame bo napočil pravi čas,
bom šla čez vode brezdanje.
Sanjam svoje sanje.
Imam svoje sanje,
čarobno potovanje.
Pomaga mi …
Cilj daleč pred mano
trud povrnil bo,
če samo še malo
se prebijam skozi temo.
Mislita, da bi ji bilo všeč? –O, Sophie …
O, ne. Rekel je, da se lahko zgodi.
Je kdo tu?
Hej.
Počakaj tukaj. Prišla bom nazaj.
Stoj! –Ti lahko pomagam?
Držim. Priveži.
Si?
Veš, kaj narediti? –Seveda. Veterinar sem.
Res? –Ne, arhitekt.
Ampak njemu ne povej.
Zamotila ga bom, ti prinesi brzdo. –Pametno. Kaj je brzda?
Mirno mu govori. –Lažje je, ko sem miren.
Je že v redu. Nevihte so strašljive.
Tudi jaz bi bil rad doma in na suhem, ampak verjemi,
če bi moral izbrati, ali te bom pustil tu ali ti pomagal,
sploh ne bi razmišljal.
Priden.
Prehodila sva ves otok, pa še zdaj ne vem, kje živiš.
V kolibi na griču.
Kaj počneš tam? –Kaj pa vem. Bežim.
Doma je bilo zame vse predvideno.
Odlična služba. Vse življenje je bilo načrtovano vnaprej.
Vzel sem si odmor, preden se zavežem. Pa ti?
Ničesar nimam v načrtu. In nimam pojma, kaj se mi obeta.
Dovolj sva hodila. Peljiva se.
Kako to, da si sama tukaj in rešuješ konje?
Že vse življenje potujem. Očeta nikoli ni bilo zraven,
mama je bila stalno na turnejah. –Poje?
Kot slavček.
Lepe stvari imajo. Ta obleka bi se ti podala …
Niti malo me ne poznaš.
V redu. Hej!
Poljub tvoj vroč gori,
zame vrnitve ni.
Goreči poljubi, zate sem zagret,
v plazu čustev sem ujet.
Ljubezni imel sem na pretek, a v primerjavi s to prav vsaka zbledi.
Lebdim pod oblaki, ker vsak tvoj poljub gori.
O, bog. –Goreči poljubi.
Ljubi bog, neverjetno je.
Za vedno bom ostala tu. –Te mama ne bi pogrešala?
Ni taka.
Oprosti, nisem … –Ni žalostna zgodba. Dobro mi je.
Materinstvo ni lahko. Sicer bi to počeli tudi očetje.
Ko bi tudi jaz lahko ostal. –Kdaj se boš vrnil?
V svoje načrtovano življenje z dobro službo in kratkimi lasmi.
Čez en teden.
Glede tega, kar me čaka … –Počakaj.
Zagotovo bom ostala.
Oprostite, ste vi lastnica?
Moj sin je. Moral je kupiti lokal, ker mu drugje ne dovolijo igrati.
Pozdravljena. Kako ti lahko pomagam?
Najprej naj povem, da ste enkratni.
In drugič, s svojo skupino bi rada kdaj pela tukaj.
Imaš dober glas? –Kot slavček.
Naj slišimo. –Ne kar tako.
Na otoku je vse kar tako. Taka je pot do sreče.
Če preveč razmišljaš, si nesrečen.
Da sploh razmišljaš, je napaka.
No, če je tako …
Bodi nežen,
prosim te to noč.
Dotakni se me
kot poletni vetrič vroč.
Vzemi si čas,
naj se ti ne mudi.
Andante, andante,
naj občutek se krepi.
Vsak tvoj prst naj mehko drsi.
Naj tvoje telo bo žamet te noči.
Moje duše se dotakni, saj veš, kako.
Andante, andante,
počasi, da bo lepo.
Tvoja melodija sem
in tvoj napev.
Igraj me znova, znova in spet, da močna bom, kot bi želel.
Izvabi mi pesem, izvabi zvok mi vsak.
Andante, andante,
naj na mojih tleh mehko stopa tvoj korak.
Andante, andante,
ne razočaraj me, moj junak.
Sprejeta si.
Res? –Zelo, zelo, zelo sprejeta.
To! –Pridi.
Tvoja melodija sem in tvoj napev.
Igraj me znova, znova in spet, da močna bom, kot bi želel.
Izvabi mi pesem, izvabi zvok mi vsak.
Andante, andante,
naj na mojih tleh mehko stopa tvoj korak.
Andante, andante,
ne razočaraj me, moj junak.
Andante, andante, prosim,
ne razočaraj me, moj junak.
Zdi se mi, da ne veš, kaj delaš.
Upam, da bova, če bom vztrajno vlekel ta dva kosa lesa,
prej ali slej prišla do obale. –A tako.
Tamle je še en otoček. Lahko si privoščiva piknik.
Kje je hrana? –Spotoma jo boš ujela.
Torej …
Nisva govorila o minuli noči. –Ne.
Tega nikoli ne počnem tako hitro.
No, skoraj nikoli. Včasih.
Samo zadnje čase. Načelno pa ne. –Meni se je zdelo čarobno.
Nekaj bom povedala. Molči, ko govorim,
ker boš najprej mislil, da sem nora,
ampak počasi boš spoznal, da imam prav.
Potem mi boš do smrti hvaležen, ker nisem ovinkarila.
Pripravljen sem.
Včeraj se nisem šalila. Resno sem mislila.
Rada bi ostala tukaj. Mislim, da bi moral tudi ti.
Narediva nekaj radikalnega in čudovitega.
Živiva v tem neverjetnem kraju z nekom …
Nekom čarobnim.
Rekla sem, da boš mislil, da sem nora.
Ni tako preprosto. Nič ni.
Vse je, če dobro pomisliš.
Ne zdi se mi noro.
Za zdaj to zadošča.
Konec je. Opleli smo. –Sophie, vse bo še v redu.
Samo okraski ležijo na tleh, vrt je bazen, bazen je močvara …
Vse to lahko popravimo. Do zabave je še en dan.
Kakšne zabave? Zaradi neurja v Atenah ni pristalo nobeno letalo.
Ne bo milijonarjev na ne tako velikem odprtju.
Tudi prav, ker bend ne more priti, ker trajekti ne vozijo.
Ne bo zabave za množico ljudi, ki itak ni prišla.
Konec je. Vse sem razočarala.
Ni res. –Še najbolj pa mamo.
Z ničimer je ne bi mogla razočarati. Verjemi, jaz že vem.
Kako veš?
Ker sem jo razočaral.
Tvoj je pogled nežen kot moj,
skupaj sva le teden dni.
A zdi se mi, da ves ta čas
srce vse bolj se mi tali.
Bila sem nedoumljiva,
nikogar nisem blizu spustila.
Zdaj tvoj obraz mi razkriva,
da od tebe veliko se bom naučila.
Zato mi povej, kaj se skriva za tem.
Ti sploh kaj pomeni to?
Kaj se skriva za tem?
Te enaka čustva obhajajo?
Prosim, povej. Moram vedeti.
Sem zvedav otrok, ki šele zdaj zori.
Ob tebi se razgovorim, ob tebi zagorim
in pokažem ti, česar razkriti ne želim.
Če zaupam ti, bi me kdaj izdal?
Bi se mi smejal, če povem, da zate mi vseeno ni?
Bi lahko tako čutil tudi ti?
Zato mi povej, odkrito mi povej,
kaj se skriva za tem.
Seveda sem šel za njo.
Za njo sem tekel vse do kmetije.
Donna, počakaj.
Prosim, poslušaj me. –Z veseljem.
Res? –Seveda.
Poslušala bom tvoje odgovore na tri vprašanja.
Si zaročen s tisto lepotico?
Sem. –Si mi povedal?
Ne.
Resno misliš, da ti bom kdaj odpustila?
Prosim, Donna. Poslušaj …
Dovolj sem poslušala. Pojdi!
Brezskrben smeh je zgodovina.
Odslej bo kraljevala le tišina.
Hodil bom po prazni hiši, solzno bo oko.
Zgodba tukaj se konča, to je slovo.
Poznam se, tebe prav tako.
Vem, da drugače ne bi šlo. Poznam se, tebe prav tako.
Sprijazniva se, med nama ničesar več ne bo.
Nikdar ničesar več ne bo.
Bolečino ob razhodu poznam,
ampak moram drugam.
Poznam se, tebe prav tako. Boljše rešitve ne bo.
TOKIO, JAPONSKA
Zdaj poglejmo 47. člen, 12. točko.
Formulacija je nejasna,
zlasti kar zadeva "amortizacijo prirastka".
Ker govorimo o opredmetenih sredstvih,
predlagam, da odslej uporabljamo izraz "depriciacija".
Nadalje … –Dolgočasite se, g. Bright.
Nasprotno. Ni boljšega od dobrega usklajevanja pogodbe.
Zlasti če traja že več kot 14 ur.
S tem poslom bo vaša firma postala vodilna v Evropi.
Vredno si je vzeti čas zanj. –Vsekakor. Še 14 ur.
Lepa slika.
Žena in hči. Imate družino?
Hčerko. Najboljše, kar se mi je zgodilo.
Če nadaljujemo … 47. člen, 12. točka.
Formulacija je zelo nejasna. –Res je najboljše v mojem življenju.
To ste že rekli.
Ja. Žal mi je. Nekaj se mi je posvetilo.
Kaj, g. Bright?
Da se zaman vzpenjaš po lestvi, če je ob napačnem zidu.
Pogodba je odlična. Spremenite, kar hočete. Samo podpišite jo.
STOCKHOLM, ŠVEDSKA
Z njegovo pisateljsko veščino se lahko kosa le njegov šarm.
Z njegovim mojstrskim jadranjem pa le njegova karizmatičnost.
Gospe in gospodje, pozdravimo izjemnega Billa Andersona.
O, hvala. Hvala za nagrado.
Rad bi se zahvalil …
Svoji mami Almi. Hvala ti. Tack, mama.
Imam tudi ženo.
Krasna je. –Prosim?
Kako mu gre? –Trudi se.
Eno je, da tvoj dvojček namesto tebe hodi na izpite,
tole pa je nekaj čisto drugega. –Sam je predlagal.
Ker ve nekaj, kar sem jaz pozabil.
Da je pomembna samo družina. Ne dovoli mu, da pove zgodbo o kozi.
Naj vam povem zabavno zgodbo, ki se vam bo zdela zelo zabavna.
O kozi.
Toliko torb. Lahko bi vedela. –Ni jih toliko.
Donna? –Donna?
Donna!
Ljubi bog. Zdaj razumem. –Tukaj je pravi raj!
Zelo sem vaju vesela. –Kaj se je zgodilo?
Kje je seksi arhitekt? –Izkazalo se je, da mi je lagal.
Ni arhitekt? –Zaročen je. Z drugo.
Prelepa je. Vrnil se je k njej.
To mi gre res na živce.
Spim v kmečki hiši. Ne vem, kdo je lastnik.
Ampak je najlepši kotiček pod soncem.
In konj je tam. –Zelo romantično. Z nama greš domov.
Ne pred veličastnim nastopom najboljše dekliške skupine.
Ja! –Vso opremo sva prinesli.
Kje bomo pele? –Ne. Nisem pri volji.
Razvedrilo te bo. –Jasno. Žarometi, šminka,
adrenalin množice. Tisoč potomcev velikih grških bojevnikov
bo divje vzklikalo in ploskalo, ko bo ritem spremenil njihova telesa
v utripajoče stebre mesa!
Ne znam peti o ljubezni, če je ne čutim.
Potem poj o tem, kar čutiš.
Prevaral si me
in ti dobro veš, kdaj.
Odločila sem se,
ni več poti nazaj.
Poglej me zdaj, me bo kdaj izučilo?
Ne vem, zakaj, a v trenutku sem brez moči,
v duši ogenj mi spet gori.
En pogled in zvonovi zazvone. –To, Donna!
En pogled in že pozabim na vse.
Mamma Mia! Spet začenja se.
Kako naj se ubranim te?
Mamma Mia! Ali vidi se,
kako pogrešala sem te?
Moje srce ima zlomljena krila. –Lepo.
Odkar sem te izgubila.
Zakaj sem te izpustila?
Mamma Mia! Zdaj mi jasno je,
morala bi zadržati te.
Dajmo, punci! –Dovoliš?
Bila sem jezna in žalostna, ker zavajal si me.
Neštetokrat sem za tabo točila solze.
Tudi ko greš, z vrati treščiš glasno,
mislim, da veš, da le kratek čas te ne bo.
Dajmo!
Da to zame je pretežko.
En pogled in zvonovi zazvone.
En pogled in že pozabim na vse.
Mamma Mia! Spet začenja se.
Kako naj se ubranim te?
Mamma Mia! Ali vidi se,
kako pogrešala sem te?
Moje srce ima zlomljena krila,
odkar sem te izgubila.
Zakaj sem te izpustila?
Mamma Mia! Zdaj mi jasno je,
morala bi zadržati te.
Živjo. –Bill?
Reči hočem … –Vem, kaj.
Ne veš. –Všeč ti je.
Vidiš? Motiš se. Nisem hotela reči, da mi je všeč.
Ljubim ga, hočem imeti njegove otroke,
čez leta porivati njegov voziček in raztrositi njegov pepel.
Razumem. –Njemu pa je všeč Donna.
Ni pošteno. –Lahko jo potolaži.
Veš, kaj tolaži mene, ko imam strto srce?
Kolači. Zakaj se ne baše s kolači, seksi Skandinavca pa pusti meni?
Noter grem. –Ne. Zunaj boš ostala,
ker imaš Donno rada in hočeš, da je srečna.
Ej, punci. –Živjo.
To je moj prijatelj Bill. –Me veseli. O tebi ne vem ničesar.
Živjo. –Donno sem pripeljal s svojo barko.
Barko imaš? Barko ima.
Skrbelo me je zanjo, pa sem se vrnil.
Skrbi ga, ni mu vseeno in barko ima.
Spet jo bom odpeljal na morje.
Spet jo bo odpeljal. Z barko.
Ni prav, da grem? –Se hecaš? Seveda je prav.
Povej ji, da je prav.
Moraš iti. –Kot sem rekla.
Jaz tudi pravim. Pojdi. –Pojdi.
In počni vse, kar bi jaz. –Skoraj vse. Oprosti.
Hvala. Kmalu bom nazaj.
Adijo, ljubica. –Adijo.
Lahko dobim kolače? Cel kup. –Kolače, prosim.
Ne oglasi se. Ne morem mu povedati, da je šlo vse po zlu.
Morda ne sliši.
Ali misliš, da je videl tvoje ime in se zato ni oglasil?
Lepo, da si ji servirala to sliko. Podpiraj. Podpiraj.
Verjetno je samo izključil zvonjenje. –Saj ne vem, kaj bi mu povedala.
Da imaš njega raje kot ta prepir.
Zelo dobro. –Vem.
Raje ga imam kot vsak prepir. Ko bi bil vsaj tu, da bi mu povedala.
Ko bi bil vsaj Bill tukaj, da bi ga lahko treščila.
Kaj se je zalomilo med vama?
Okoli njega se je pletla druga. Vprašala sem ga, kdo je.
Veš, da si v godlji, ko pred "prijateljica" vtakne še "samo".
Tako se je končala tudi večina mojih zakonov.
Ko nek večer ob reki … –Je hodila.
Sem ga zagledala … –Z mladenko.
Ob njenem pogledu nanjo … –Jo zona je oblila.
Ker tudi mene vedno gledal je tako.
Pomislila je, da odšla bi tja in govorila z njo.
Spet igra to igrico.
Poglej v te angelske oči. En pogled in se ti zvrti.
Ukradel ti bo srce, plačala pa boš ti.
Poglej v te angelske oči. Kot da raj se odpira ti.
Dokler ne spoznaš, da s krinko vse slepi.
Ne zri preveč globoko v angelske oči.
O, ne, ne, ne, ne.
Zelo pomembno je, da si zapomniš,
kako grozni ljudje so vsi moški.
Še mislim na angelske oči. Še mislim …
Včasih, ko sem sama, se v misli prikrade mi.
Boli, ko se spomnim vseh lepih dni,
ko sem mislila, da brez njega mi živeti ni.
Sprašujem se, mar drugače res ne gre,
kot da vsakič, ko ga vidim, bolečina vrne se.
Kako naj pozabim njegovo ime?
Poglej v te angelske oči. En pogled in se ti zvrti.
Ukradel ti bo srce, plačala pa boš ti.
Poglej v te angelske oči. Kot da raj se odpira ti.
Dokler ne spoznaš, da s krinko vse slepi.
Ne zri preveč globoko v angelske oči.
O, ne, ne, ne, ne.
Niti en trajekt? Niste resni. Priletel sem iz Stockholma,
za zasebno letalo dal premoženje, pa naj obtičim par kilometrov stran?
Kaj?
Čas je bil surov do vas.
Čelo se vam je povišalo in lica povesila.
Saj bi predlagal, da plavajva, ampak ni pametno. Pri teh letih.
Gospod, vam pa leta pristajajo.
Kot drevju, vinu in siru.
Hvala lepa. Tudi vi se dobro držite.
Rekli so, da ne moreš priti. Zakaj si tu?
Spontan sem.
Ne, nisi. –Nisem.
Super je bilo. –Bi jo odprla?
Ni pomembno. Že to, da jo imam, je dovolj.
Res?
Ne! Hecam se. Takoj jo odpri.
Tuš. Si?
Zate je.
Zelo si prijazen. –Imam vsaj 18 skritih razlogov.
Tamle je prijetna špecerija.
Prodajajo kolač, ki se mu reče baklava.
Več plasti testa z … –Dovolj si jedla.
Nekje na barki sredi morja je z nekom, ki nisem jaz,
najlepši moški na svetu. –Če ne šteješ tega.
Kristus, kakšen otok je to? –Vzemi, primi.
Živjo. Naravnost bom povedala, da si balzam za moje oči.
To … –Ti, mladec. Sem.
Brez zamere. –Čakala bom.
Zdravo. Iščem … –Vem, koga.
Ti z begavim očesom in nemirnim mednožjem.
Morala bi ti ga odrezati, ker si prizadel dekle.
Vem. –Vendar se je pobrala,
čeprav si ji iztrgal srce.
Najslavnejši žrebec v Evropi jo je odpeljal z barko.
Na tvojem mestu je ne bi čakala.
Možak ima na postelji že toliko zarez, da se postelja podira.
Temu se reče "karma", izgovori pa se: "Ha!"
Ja. Prav mi je.
Vrača se. Reci, da sem čedna. –Vedno si.
Bodi mi v oporo. Daj.
Prav. Tako si lepa … –Ni važno.
Sploh me ne moti, če nisi bogat …
Kje imajo kolač? –Tam zadaj.
Pojdiva.
Rada bi rekla le, da je bilo lepo, da si prišel.
Me veseli.
Hvala.
Lahko noč. –Lahko noč.
Zelo sem bila žalostna. –Vem.
Moški so prašiči. –Vsi smo.
Ne rečem, da prašičev ne maram. Všeč so mi.
Sicer jih ne bi imela v hiši … –Pridi že sem.
Kako naju bo to spravilo na otok? –Naučil sem se trik.
Ko imaš težavo, se dobesedno privežeš, dokler je ne rešiš.
Poglejva, če se obnese.
Je pretesno? –Sploh ne.
Se me spomniš?
Čez 50 let imam. Še svoje ime pozabljam.
Mogoče ti bo tole osvežilo spomin.
Apollonia! –Alexio!
Posluh! Veliko lun tega mi je ta izjemni mož rešil življenje,
ko je rešil mojo ljubezen. –Vsak bi naredil isto.
Zahtevno občinstvo.
Zdaj so zanje težki časi. Za vse nas ribiče.
Že leta delamo vse več za vse slabše plačilo.
Naše barke ne izplujejo,
mi pa vdano zapijamo svojo gospodarsko usodo.
Potem bi mogoče vsi šli na zelo drago zabavo.
Zastonj.
Na zabavo? –Ja.
Pripeljite še žene in svojce.
Dajte, no. –Samo trenutek.
Zavezal sem malo tesneje kot …
Oprostite. Samo … Me kdo sliši?
Potrebuješ pomoč?
Nobenih gostov, samo me in gora hrane.
Mogoče so moja duša dvojčica ogljikovi hidrati.
Potem je moja vino. –Moja pa Sky.
Mogoče ima prav in bi res morala z otoka.
Poslušaj, Sophie.
Tvoja mama je bila najpogumnejši človek, kar sva jih poznali.
Če te je kaj naučila, te je to, da si življenje krojiš sama.
Naredi to, ob čemer bo tvoja duša zasijala.
Bom poskusila.
Obvladam. –V nulo.
Čudovit večer bo.
Želim si le, da bi ga lahko s kom delila.
Saj imamo drug drugega.
Mislim, da imamo še malo več. Poglej.
Bill in Harry sta! –Ne.
Lahko plešeš, lahko se zabavaš,
uživaš kot še nikdar.
Glej to dekle, prizor, ki pretresa,
ko nastopi kraljica plesa.
Petek zvečer, zunaj je mrak.
Gledaš, kam naj te nese korak.
Kjer igrajo pravo glasbo, objame te val.
Iščeš, kje je tvoj kralj.
Tvoj junak bi lahko bil vsak,
noč je mlada in ritem glasbe sladak.
Kadar rock se razlega, vse je spet lepo.
Rada plesala bi.
In ko priložnost se ponudi,
kraljica plesa si,
mlada in ljubka, v sedemnajsti pomladi.
Kraljica plesa si,
začuti ritem tamburina, ko zazveni.
Lahko plešeš, lahko se zabavaš,
uživaš kot še nikdar.
Glej to dekle, prizor, ki pretresa,
ko nastopi kraljica plesa.
Zapeljivka, ki jih zbudi.
Vzplamenijo in že te ni.
Oziraš se že za drugim, ni pomembno, kdo je.
Rada plesala bi.
In ko priložnost se ponudi,
kraljica plesa si,
mlada in ljubka, v sedemnajsti pomladi.
Kraljica plesa si,
začuti ritem tamburina, ko zazveni.
Lahko plešeš, lahko se zabavaš,
uživaš kot še nikdar.
Glej to dekle, prizor, ki pretresa,
ko nastopi kraljica plesa.
O, ja. Hvala.
Hvala, da sta prišla. Hvala. Poglejta.
Ko nastopi kraljica plesa.
Živjo.
Ko nastopi kraljica plesa.
Poglej. –Sky!
Očitno niso milijonarji.
Pa kaj. –Novinarji ne bodo poročali.
Pa kaj. –Našel sem le najslabši bend na svetu.
Super je in vseeno mi je. Ti si prišel.
In ne bom več odšel. Za nič drugega mi ni mar, le zate.
Senor Cienfuegos, zabava vseeno bo.
Poskrbel bom za ognjemet. –To je Sky in to moja druga dva očeta.
Seveda, tako žensko ustvarijo le trije izjemni moški.
Z veseljem sem vam na uslugo.
Ljubi bog, Sophie. Poglej, kaj si naredila.
Da bi bila mama ponosna. –Kot da ni bila vedno.
Samo trenutek.
Na nas. Naj bo pred nami najboljši del življenja.
Na zdravje.
Ne piješ. –Svojega moškega pogreša.
Katerega? –Dobro vprašanje.
Kaj? –Ni važno.
Katera bo še sarme iz trtnih listov? –Ne.
Jaz bom. Zadnjič jih jemo, jutri gremo.
Vse? –Vse.
Razen mene.
Res? –Res?
Ni ti treba. –Res?
Kaj misliš, kdo je lastnik kmetije, kjer spiš?
Ne … –Jaz.
Vem, da razpada, ampak sin ni za nobeno rabo.
Le s svojim bednim bendom se ukvarja. –Odlični so.
Operi si ušesa.
Ampak če boš živela v hiši in jo spravila v red,
si lahko zastonj tam. –Donna, nikar.
Zunaj je ves svet. –Tudi tukaj je.
Z veseljem bom ostala. Nič me ne bi bolj osrečilo.
S hišo lahko naredim marsikaj. Nekoč bo morda hotel.
In to enkraten.
Ampak komaj me poznate.
Človekovo srce sodim po tem, kako ravna z živalmi.
Ti si do Hectorja prijazna. Konja. –In do sina, ki je tudi žival.
Brez besed sem. Ne vem …
Samo trenutek.
Rekla sem, da ima mutaka čuden vonj.
Musaka. –Na zdravje.
V redu. Verjetno vemo, kaj to pomeni.
Soph! Tukaj si. Govoril sem z nekim tipom.
Novinarje,
o hotelu bo pisal na svojem blogu. –Vseeno mi je.
To ves čas ponavljaš, ampak … –Poslušaj me.
Kaj je?
Še nikoli se nisem počutila bliže mami kot zdaj.
Vem.
Ker so na stenah njene fotografije … –Noseča sem.
Kaj? –V enakem položaju sem,
kot je bila ona.
Le da se tokrat ve, kdo je oče.
Noseča si? –Ja.
Ob sebi imam tebe in svoje tri očete.
Ona ni imela nikogar. Nikomur ni mogla povedati.
Gotovo jo je bilo strah.
Prav, adijo.
Adijo. –Ni je bilo strah. Zdaj to vem.
Vedela je, da zmore. Ker ni bila sama.
Mene je imela. –In ti imaš mene.
Nikomur še ne smeva povedati.
Vsaj do ultrazvoka pri 12 tednih. –Prav.
Kaj je to? –Kaj?
Ta zvok.
Na zabavi si, nisi pa zraven.
Saj sem plesala, samo ne s tabo.
Zdaj zapleši z mano. In nikoli ne nehaj.
Imel si priložnost, Bill.
Prosim te še za eno. –Ne bo se obneslo.
Če te prvič ni izučilo. –Verjemi, da me je.
Nikoli ti ne verjamem. V tvojih hlačah je neobvladljiv gozdni požar.
Nič več. Spremenil sem se.
To bi se zgodilo le, če bi nekaj do konca podrlo tvoje barikade.
Prvič v plehkem plejbojskem življenju bi moral občutiti pravo bolečino.
To pa se ne bo zgodilo.
Lahko sva samo prijatelja. Kar sprijazni se.
Zelo si močna, Rosie.
Končno.
Zelo bi ji bilo všeč, ne?
Komu? –Donni.
Ljubček moj, nikar. Pridi sem.
Pridi, sem. Kar hodi. –Upam, da ni presenečenje.
Kje pa. Zakaj?
Ne maram jih. –Mislil sem, da jih imaš rada.
Že, ampak zdaj je vsega preveč. Zabave ne bo, zdaj je, ti, nosečnost.
Enkratno je, ampak vsega je že toliko,
da naslednjih deset let nočem doživeti nič šokantnega ali drugačnega.
Ja … –Kaj je?
Za to je prepozno.
Otroci, prispela sem.
Naj se zabava začne.
Babi? Nisi bila povabljena.
Take zabave so najboljše, mala.
Torej si prišla zaradi Skya. –On je le pomagal. Zaradi tebe sem tu.
Kako to misliš? –Odločila sem se, da bom "babica".
25 let prepozno. –Pozabiva na to.
Kuhanje zamere redi.
Misliva na tukaj in zdaj in na to, da bom postala dobra babica.
Še več kot to. –Hvala.
Ne, reči hoče … Kako pa veš?
Sky? –Nisem povedal.
Dogovorila sva se. Soph?
Samo Samu sem povedala, ker je moj očim in tretjinski oče.
Jaz pa prijatelju Billu. –In jaz Harryju, ker je tretji oče.
Jaz sem povedal veliko drugim. –Dovolite, gospe in gospodje.
Z Rosie bi radi nazdravili
ženski te in vsake ure.
Preveč sta prijazni.
Sophie mislita. –Saj vem.
Pridi sem, Sophie.
Rada bi rekla, da že nekaj časa živim za izpolnitev maminih želja.
Nocoj so se uresničile.
S tem in s tem.
Prababica. Tega v življenjepisu ne bom omenila.
Zdaj lahko izpolnim tudi eno svojih največjih želja.
Od malih nog
sem si želela vsaj enkrat nastopiti kot članica Donne in Dinam.
Enkratna boš.
Poj za mamo, miška.
Ljubezen sem že občutila.
Mislila sem, da za vedno se bo skrila.
Po drugi poti je šla.
Naj še tako čudno zveni,
povsem nova se mi zdi
toplina ta.
Saj niti ne vem, zakaj,
a se mi dozdeva zdaj,
da s tabo bom ubrala drugo smer.
Hotela bom, da si ob meni,
obupala nad tabo, verjemi,
ne bom nikdar, nikjer.
Navdušuješ me, radostiš, mi ugajaš, me veseliš.
Si vse, po čemer hrepenim.
Ljubim te, obožujem, življenje ti darujem,
vsak dan vse bolj si te želim.
Samotnih dni se končno ne bom več bala,
samo nate sem čakala.
Do konca te bom nosila,
dokler ura ne bo nastopila,
da mi razkriješ svoj obraz.
Prisežem, da bom dobra mati,
vse ti pripravljena bom dati,
ko se spoznala bova ti in jaz.
Navdušuješ me, radostiš, mi ugajaš, me veseliš.
Si vse, po čemer hrepenim.
Ljubim te, obožujem, življenje ti darujem,
vsak dan vse bolj si te želim.
Samotnih dni se končno ne bom več bala,
samo nate sem čakala.
Samo nate
sem čakala.
Ni slabo. Samo dihanje še vadi. In glas ti je malo nihal.
To bi rekla, če ne bi bila ljubeča sorodnica.
Kaj pa praviš kot babica? –Od ponosa bi se lahko razpočila.
V žilah se ti pretakajo bleščice. To imaš po meni.
Zdaj pa moram najti Skya. O tebi naj bi govorila.
Senor Cienfuegos bo vedel, kje je Sky.
Cienfuegos? Nenavaden priimek.
Nenavaden človek je. Sama se prepričaj.
Ruby!
Fernando?
Ljuba moja. Mehika, 1959.
Slišiš bobne, Fernando?
Spomnim se neke davne druge zvezdnate noči.
V soju plamenov, Fernando,
brundal si in na kitaro nežno si igral.
Zvoki bobnov in trobent so slišali se iz daljav.
Bližali so se, Fernando.
Vsaka ura, vsaka minuta vlekla se je v večnost.
Bilo me je neskončno strah, Fernando.
Bila sva mlada, polna življenja, na smrt še nepripravljena.
Brez sramu priznam,
da me je grom topov pripravil do solza.
Takrat v zraku nekaj je bilo,
zvezde sijale so močno, Fernando.
Zate in zame so žarele,
za svobodo so blestele, Fernando.
Na poraz nisva pomislila, a mi ni žal.
Če zgodba ponovila bi se zdaj,
ravnala bi, kot sem tedaj, Fernando.
Če zgodba ponovila bi se zdaj,
ravnala bi, kot sem tedaj, Fernando.
Siva zdaj sva že, Fernando.
Dolga leta puške ne držiš več v rokah.
Slišiš bobne še, Fernando?
Se spomniš usodne noči, ko Rio Grande smo prečkali?
V očeh ti vidim,
s kakšnim ponosom si boril se za svobodo vseh ljudi.
Takrat v zraku nekaj je bilo,
zvezde sijale so močno, Fernando.
Zate in zame so žarele,
za svobodo so blestele, Fernando.
Na poraz nisva pomislila, a mi ni žal.
Če zgodba ponovila bi se zdaj,
ravnala bi, kot sem tedaj, Fernando.
Če zgodba ponovila bi se zdaj,
ravnala bi, kot sem tedaj, Fernando.
ČEZ 9 MESECEV
Samo pravim, da ima ušesa po meni. –Zakaj je to pomembno?
Saj ni. Sploh ne. –Dobro.
Vsi trije smo dedki. V redu je.
Ja, v redu je.
Ampak vsa ta leta sem slišal veliko pohval na račun ušes.
Tako? –Hvalili so tvoja ušesa?
Toliko, da upam, da jih ima po meni.
Fantek. Donny.
Ja. –Res ima prikupna ušeska.
Opazil pa sem, da ima prodorne modre oči.
Res? –Ja.
Kaj pa njegova prelepa stopalca? –Ne sezuj se.
Pot je vsakič daljša.
Ampak zaradi tega, kar je na vrhu, se je vredno potruditi.
Ja, porivaj mi to pod moj utrujeni samski nos.
Živjo. –Ciao.
Hej. –Živjo.
Videti sta odvratno srečna. –Privihala mi je kotičke ust.
Naj vam predstavim še svojo drugo veliko ljubezen.
To je moj brat, Don Raphael Cienfuegos.
Upam, da je njegova žena mrtva. –Žal je res.
Bojim se, da nikdar več ne bom našel sreče.
V zmoti živiš. –No, pridite. Opravimo.
Prelepa si, Ruby. Nepozaben dan, kaj?
Želim si, da bi bila tukaj.
Saj je.
V meni nova moč gori.
Nepremagljiva sem, kaj lahko spodleti?
Ne, sem spadava za vse dni.
Pred mano pot se je razkrila,
ki prej bi se je bala, nanjo nikdar ne bi stopila.
Kot slika, ki preleti …
Moja ljubezen, moje življenje.
V ogledalu tvojih oči.
Moja ljubezen, moje življenje.
Vidim kristalno jasno
vse, kar ljubim brezčasno.
Slike, ki letijo mimo
kot misli tvojih soj …
Moja ljubezen, moje življenje.
So besede, ki bežijo pred menoj.
Moja ljubezen, moje življenje.
Vem, da si te ne lastim,
le božje milosti ti zdaj želim.
Vedno boš moja ljubezen, moje življenje,
moja edina.
K sebi sem te privila,
ob ritmu tvojega srca sem svobodno se čutila.
Bili sva eno, jaz in ti, moja mila.
Zdaj in za vse dni
prav nič in nihče
pretrgati ne more te vezi.
Kot slika, ki preleti …
Moja ljubezen, moje življenje.
V ogledalu tvojih oči.
Moja ljubezen, moje življenje.
Vidim kristalno jasno
vse, kar ljubim brezčasno.
Slike, ki letijo mimo
kot misli tvojih soj …
Moja ljubezen, moje življenje.
So besede, ki bežijo pred menoj.
Moja ljubezen, moje življenje.
Vem, da si te ne lastim,
le božje milosti ti zdaj želim.
Vedno boš moja ljubezen, moje življenje.
Vem, da si te ne lastim,
le božje milosti ti zdaj želim.
Vedno boš moja ljubezen, moje življenje,
moja edina.
Obhajal me obup je neobvladan,
ko iz Glasgowa sem te poklicala.
Le jem, spim in pojem dan na dan,
želim si, da bi zadnji nastop končno dočakala.
Kakšna sreča, ko obljubil si, da prideš,
prerojena sem takoj.
Končno bo povsem drugače, ko na odru bom nocoj.
Luč žarometa me obsijala bo na odru.
Kot sonce bom žarela.
Nasmejana in vesela,
kot zvezda bom blestela.
Luč žarometa me zaslepila bo na odru,
vendar mi ne bo hudo,
kot mi je do zdaj bilo,
ker vem, da si med množico.
Tukaj 20.000 je ljudi,
a osamljena sem, kot da jih ni.
Uspeh neskončen se tako gradi,
toda v mojih mislih si le ti.
Včasih se mi zdi, da vsak hip bom znorela,
a minilo bo takoj. –Vse se bo spremenilo.
Končno bo povsem drugače, ko na odru bom nocoj.
Luč žarometa me obsijala bo na odru.
Kot sonce bom žarela.
Nasmejana in vesela,
kot zvezda bom blestela.
Luč žarometa me zaslepila bo na odru,
vendar mi ne bo hudo,
kot mi je do zdaj bilo,
ker vem, da si med množico.
Čakala bom, da prideš ti,
in videl boš, da ogenj v meni še živi.
In ko me stisnil boš v objem,
nocoj se izgubila bom v njem.
Luč žarometa me obsijala bo na odru.
Kot sonce bom žarela.
Nasmejana in vesela,
kot zvezda bom blestela.
Luč žarometa me obsijala bo na odru.
Kot sonce bom žarela.
Nasmejana in vesela, kot zvezda bom blestela.
Luč žarometa me zaslepila bo na odru,
vendar mi ne bo hudo,
kot mi je do zdaj bilo,
ker vem, da si
med množico. –Luč žarometa me bo obsijala.
Prevod: RETAiL Tehnična Obdelava: WWW.BLiNK.si
VŠEČKAJTE NAŠO FACEBOOK STRAN: Crazy Srbin Production
Če te bo zavrnila, me pokliči.
Če premisliš si, k meni se ozri.
Ljubček, sam sem še, poskusi z mano, kaj stane te?
Naredil bom prav vse …
Zavpijte "rez".