Čas je čudna reč. Ko sem bil majhen, so bili dnevi neskončni.
Ena, dve … –Skrijmo se!
Ampak leta …
Tri, štiri … –Hitro, sem!
So tekla kot blisk.
Ne kukaj, Tim. –Ja, ne kukaj.
Še preden se zaveš, odrasteš. –Sedem, osem …
Tudi z mano je bilo tako. –Devet, devet in pol, deset.
Prihajam.
Ime mi je Tim in to je moja zgodba.
Reši se, kdor se more.
Goljufal si, oči. Kukal si.
Sem očka, ki ne hodi v službo, vendar sem komaj kdaj doma.
Pripnite se, Templetonovi.
Pozor … –Pripravljeni …
Zdaj!
Nekateri pravijo, da imam še vedno prebujno domišljijo.
Ampak biti očka je najlepša služba na svetu.
V bistvu je več lepih služb.
Včasih sem dirkač.
Ata Andretti!
Bravo, Templetonovi!
Včasih pa sem najboljši kuhar v širši okolici,
ki podeli vsak obrok.
Daj karto, oči.
Tina.
Mejdun! Spet je zmagala hiša.
Ali po potrebi kirurg.
Žlicovilice. –Žlicovilice.
Lopatka. –Lopatka.
Nakloni moji pošasti življenje!
Živa je.
Preživljamo vzpone in padce.
Z Jančico je vse v redu. –Juhu!
Vedno pa drživa skupaj. Z ženo Carol, namreč.
Čudež! –Ona prinaša denar k hiši.
Hvala. Saj veste, kako pravijo: "Denar je sveta vladar."
Brez moža mi ne bi uspelo.
Res se je izkazal.
Doma pa vladam jaz. –To, mami.
Tudi šunko prinaša domov.
Jaz pa medtem pazim na dojenčico Tino.
Včasih se mi zdi, da ona pazi name.
Drugošolka Tabita …
CENTER ŽELOD
Ki so jo sprejeli v najboljšo šolo v mestu.
Bravo! –Ponosna sva nanjo.
Stike s prijatelji še ohranjam. Jimbo je zdaj župan.
Piškotek.
Seveda ima vse niti v rokah njegova žena Staci.
Živjo, Jimbo. –Trojčki pa …
Pa te imamo.
–Pa te imamo.
So taki kot prej.
Moj mlajši brat Ted pa je odrastel v pravega šefa.
Toliko dela ima, da se komaj vidimo.
Nikoli pa ne pozabi poslati neprimerno razkošna darila
ob posebnih priložnostih.
Mojbog, stric Ted je najboljši!
NAJBOLJŠI OČKA
Moje življenje je popolno.
Toda ne več dolgo.
Sveta nebesa, rešil te bom!
Hvala, dragi.
Brez panike, Tabita.
Prihajam na pomoč.
Rešil te bom pred kipečo lavo.
Kaj počneš, oči?
Fuj, kakšna packarija.
Daj no, to je sladki vulkan pogube.
Včasih ti je bil všeč.
Nalogo se trudim narediti, ali pa bom pogubljena jaz.
Če kaj vem, si otrok le enkrat.
Ko odrasteš, ni več poti nazaj.
ZMOREMO!
INOVATORKA LETA
O ne.
Lahko noč, dr. Hawking.
Ogljik, bor, berilij, litij, helij, vodik.
Vse znam.
TABITINI ELEMENTI
HUDO SMEŠNE ŠALE ZA GENIALNE MOŽGANČKE
"Štiri prenesem naprej". Za crknit.
Živjo, Tabita. Začenja se oddaja Lahko noč.
V živo iz spalnice, v glavnih vlogah oči in mami.
Posebna gostja pa je Tina.
Lahko noč, mala Tina.
Pridi sem.
Lahko noč, mami.
Lahko noč, srček.
Mami ti bo dala ljubčka.
Očkova pesmica za lahko noč. –Kaj?
Čas je za tvojo uspavanko. –Ne, hvala.
Beli šum poslušam, da lažje zaspim.
Kaj praviš, ti pomagam vaditi za praznično predstavo?
Si za, ne?
S tabo bom šel v šolo, ti pa zberi prijatelje.
Lahko bomo skupaj vadili in šli na sladoled.
Ne, to ne gre.
Zaradi pravne odgovornosti.
Aja, saj res.
Kaj pa tvoja najljubša zgodbica? Saj veš, tista o …
Stric Ted je bil čarobni govoreč dojenček.
Pa raketa, polna kužkov in ti si rešil svet.
Dobra zgodba, ne?
Prav veliko smisla ni imela.
So bile pa šale dobre, ne?
V redu.
Oči, jutri imam natrpan urnik.
Ja, tudi jaz imam natrpan urnik.
Ne pozabi na Jančico.
Lahko noč, Jančica.
Lahko noč, stric.
Upam, da bom uspešna kot ti, ko odrastem.
Mogoče se kmalu vidimo.
Lahko noč, Tabita.
Se ti ne zdi, da sem za to že prestara?
Prav.
Čas bo, da oba odrasteva.
Veselim se, da te bom pozdravila ob zajtrku.
Lepo sanjaj.
Kam tako hitro beži čas?
Kako naj jaz vem?
Čakaj, čakaj, svetloba.
S poti!
Končno. Dolgo pričakovana svoboda.
Čarči?
Ti, tam, v katerem stoletju smo?
Izpusti me, grdoba zlohotna.
Ne, Čarči, jaz sem, Tim.
Si res ti?
Pridi bliže. Naj si ogledam tvoj obraz.
Bliže. Še bliže.
Timothy. Res si ti!
Zakaj pa to?
Izgnal si me v večno temo in mi uničil kirkadijski ritem.
Oprosti, Čarči.
Ampak si pa kot iz škatlice. –Razen te roke, hočeš reči.
Nisem opazil. –Pomislil si.
Opazil sem že … Ker pač nimaš roke …
Jančice ne bi doletela taka usoda.
Dal sem jo hčerki Tabiti.
Si dobil potomko, Timothy?
Pravzaprav dve. –Dve! Naj zvonovi zazvoné!
Nehaj, Čarči, bolj po tihem. –Ja! Čas je za slavje.
Ne, pa ni čas za slavje. –Kaj? Kaj pa je narobe?
Bodi tiho. –Kaj je narobe, Tim?
Ne vem. Nisem preveč razpoložen za slavje.
Tabita. Čarči, ko bi vedel, kako hitro odrašča.
Zdi se mi, da me ne potrebuje več.
Ja, najprej s tabo preživijo vse manj časa.
Nato ne prihajajo več po nasvete.
Točno.
Potem te začnejo zanemarjati.
Menda.
Nato ti zlomijo roko. –Kaj?
In te stlačijo v škatlo!
Čarči, nisi mi v pomoč.
Dobro. Samo … Bojim se, da se bova s Tabito odtujila.
Tako … Kot sem se z bratom.
Mislil sem, da je še ogromno časa.
Toda časa ne moreš previti nazaj, ne? –Kako si drzneš dvomiti o mojih močeh?
Obrni se nazaj, nazaj … –Pa smo tam.
O, neznansko kolo … –Počakaj.
Si slišal?
Ne zlorabljaj gumba za zamik budilke!
Iz dojenčkove sobe prihaja.
Kaj je to? Bitje noči? Čarovnice?
Morda zavijanje peklenskih psov? –Čarči!
Ne hodi tja, Tim!
Čas lahko obrnem nazaj.
V zlata leta, ko sva bila še sama.
Moja preostala roka.
Ne odpiraj vrat. Spomni se, kaj je bilo zadnjič!
Za klic prekinite zvezo in poskusite znova.
Če potrebujete pomoč, pokličite operaterja. Hvala.
Halo?
Za klic prekinite zvezo in poskusite znova.
Samo moj telefon je. Zberi se že.
Tina, ti mala ta …
Lahko noč. –Tica!
Živjo, oči.
Tabita? Si to ti?
Moral bi se videti.
Za crknit.
Ti … Si … Ti …
Znaš govoriti?
Ja.
Družinskega posla se držim. Kravata se pripne.
Veš, oči, BabyCorp je …
Opala.
Oči, oči, oglasi se.
Me slišiš? Oči?
Me slišiš? Koliko prstov kažem?
Četrtek?
Opozoriti bi te morala. Pozabila sem, da si star.
Čakaj, ti si iz BabyCorpa?
Reciva, da je BabyCorp zame bolj postranski zaslužek.
Živim za Templetonove. Dajmo, Templetonovi!
Velja. –Res znata vzgajati otroke.
Res neverjetno. Ne pravim, da je vse brezhibno.
Težav ne manjka. –Ja, itak.
O tem bova pozneje. –Ježeš, ne morem verjeti.
Greva skupaj prestrašit mami? –Oči, prosim, zberi se.
Ja, saj res.
BabyCorp je v krizi.
Kaj je narobe tokrat? Mucke?
Ne, tokrat je še huje.
Hujše od muck? –Ja!
Zato sem se javila za to superskrivno misijo.
Pomagal bom. Kaj naj naredim? –Bravo, oči, to potrebujem.
To! –Najti morava strica Teda.
Ne. Kaj?
Kaj se kremžiš? BabyCorpu se izteka čas.
Pod hudim pritiskom sem.
Ko sem sprejela misijo, sem mislila, da bo preprosto.
Ampak nikoli nista skupaj. Prav žalostno. Za čisti cvek.
Žalostno? Mogoče malo. Kaj pa vem.
Si ga pozabil poklicati? Včasih si malo raztresen.
Oprosti, kaj?
Nagnjen si k odlašanju.
Za praznike ga moraš spraviti sem.
Ne, zdaj ga ne bom klical. Ne.
Ne pomeni, da nečesa ni. Sta se mogoče skregala?
Ne. –Si jezen nanj?
Nehaj. Ni preprosto.
Zakaj? Ti pokažem, kako se telefonira?
Ne. Ne potrebujem pom …
Kaj pa je potem narobe? Kaj te muči? Povej mi.
Saj nima smisla.
Vabim ga, on pa ne pride.
Vedno je na sestankih, poslovnih poteh ali se pogovarja.
Samo služba ga zanima.
Nazadnje sem obupal.
Še vedno je tvoj brat. Bila sta kompanjona.
Hja, včasih pač … Odrasteš in se odtujiš.
Oči, ne govori tega. Kaj, če bi vsi bili taki?
Ničesar ne bi dosegli. Še začeli ne bi.
Vsak dan se moraš zbuditi in reči: "Ja, ja, ja!"
Preseneti me. Reci ja.
Zelo sem razočarana.
In zdaj sem še jezna!
Pozno je. Jutri se bova pogovorila, prav?
Opala, konjiček ti je padel.
Jutri ne bo nič slabše, ne?
Lahko noč, ljubica.
Konjiček ti je padel …
Tabita?
Bom jaz odprl.
Kje je? –Kdo? Kaj?
Takoj sem prišel. –Ted?
Sestanke sem odpovedal. –Kaj pa ti tu?
Ne vpij. –Kje je Tabita?
Tabita? –Kje je?
Ted. –Stric Ted!
Res si prišel.
Katera roka je? Leva ali desna? Je mečnica? Povej.
Primerna razširjenost. Odpri. Reci A.
Si dobro? Očitno. –Kaj počneš?
Brez skrbi, v redu sem.
Pridna punčka.
Kaj te je prineslo?
Tabita je padla s ponija. –Res?
Da je? –Da sem?
Tim me je klical.
Da sem? –Da je?
Si.
Živjo, tvoj brat tu. Pomagaj.
Tabita je padla s konjička. Lahko noč, srček.
Prav srhljivo.
Prisežem, da nisem pustil sporočila.
Vsaj ne nalašč.
Si poklical pomotoma? –V spanju, ko me je nosila luna.
Se zgodi.
V spanju si me pomotoma poklical? –Se zgodi.
Vedel sem, da obstaja popolnoma logična razlaga.
In zdaj jo imaš. Pomembno je, da si tu.
Juhu. –Vsekakor. Za zdaj.
Stric Ted, ostani za božič. Prosim.
Žal mi je, ljubica, za božič 25. nimam časa.
Tako sem te pogrešala.
Se ti ne zdi, da sem za to že prestara?
Lahko govoriva v kuhinji?
Sama.
Dojenčica, Tim?
Od tam zgoraj so jo poslali.
Iz zgornjega nadstropja? –Ja.
Iz BabyCorpa.
Praviš, da je bilo sporočilo klic na pomoč?
Ja! Ne.
To skrivno podjetje vodijo otroci.
Tim, priporočil ti bom zdravnika.
Roy Federman mu je ime. Povej mu, da sem te poslal.
O čem se pogovarjata? –Pustiva ju sama.
Izvoli. –Hvala.
Nisem nor!
Ne spomniš se. Povej mu, Tina.
On … –Ne govori.
Nehaj prekinjati.
Kaj? Ničesar ne slišim.
Razen svojega zoprnega glasu. –Čudovit glas imam.
Prav. Dokazal ti bom, da govorim resnico.
A res? –Res.
Potegni, Ted.
Prosim?
Ti. Potegni.
Ne, Tim, ti si pritegnjen.
Pojdiva po božično drevesce. –Saj ga že imamo.
Ne, nimamo. –Pa ga imamo.
Potegni, potegni. –Spravi dudo proč.
Oprostita. Nerada motim.
Lahko nekaj predlagam?
Kaj ko bi oba potegnila?
Govori. –In to veliko.
Primita se, fanta.
Otrok na poti.
Pa to ni res!
To!
Doma sem.
Ja. Vidiš? Vse je resnično.
Sem to jaz?
Če ribariš za pohvalami, si jo ujel.
Tu si prava legenda.
Spomenik?
No ja, resda sem lastnoročno rešil podjetje.
Z obema rokama. Ne? Skupaj sva bila.
Tako? Tvojega kipa ne vidim nikjer.
Vseeno te imam rada.
Glava je ravno prav velika.
Le verjemi, če hočeš napredovati, moraš napadati.
Plezati moraš po lestvici,
dokler nisi zadnji otrok, ki stoji na vrhu.
Meni je ljubše ravnovesje med delom in prostim časom
ter pozitivno okolje, ki ceni moje zamisli.
Aja, resna si.
Res si slika, stric Ted.
Le zakaj to ne piše v tvoji kartoteki? –Moji kartoteki?
Si jo videla? –Ja.
Kaj piše? –Marsikaj.
To je Krizno središče.
Od tod spremljamo grožnje otrokom po svetu in na Havajih.
Kako je to epsko.
Sem Godzilla. Reši se, kdor se more.
Zakaj sva ga vzela? –Oči, takoj dol.
Igrali se bomo, ko ne bo nikogar.
Za kakšno krizo gre? –Ja, povej. Za kakšno krizo gre?
Predvajaj, Rudi.
Nov je.
Predstavljajte si otroke kirurge.
Hopsasa.
Ali otroke astronavte, ki plujejo po vesolju.
Nekoč bodo otroci vodili svet.
Pravzaprav prej kot si mislite.
Pozdravljeni. Sem dr. Erwin Armstrong,
ustanovitelj Centra Želod.
Čakaj, to je Tabitina šola.
V našem središču verjamemo, da so otroci stroji za učenje.
Ni tako, mali Nace?
Ja. –Prav.
Svoj dragoceni čas bi morali nameniti hitrejšemu razvoju.
Starši imajo sicer najboljše namene, niso pa strokovnjaki.
Navsezadnje svojega otroka ovirate le vi.
Vi!
Zato sva se torej s Tabito oddaljila.
Zaradi šole. –Pomahajte.
Adijo, mami, adijo, oči, sajonara. –Adijo, mami in oči.
V zadnji polovici leta so ustanovili kup teh šol po vsem svetu.
Je to narobe?
Šola je to, kar je narobe. –Ja. Šole so zlo.
Ne, oči, vse šole niso zlo.
Samo ta. Jasno? –Jasno.
Če se bo Armstrongova filozofija še širila, bo lahko konec otroštva.
Ne!
Otroštvo so bila moja najhujša tri leta.
Kako žalostno. Najbrž ga nisi pravilno živel.
Na srečo imaš novo priložnost.
Pri BabyCorpu smo razvili supertastično otroško mleko,
ki odraslega spremeni v otroka.
Z okusom češnje, grozdja ali limete.
Resno? –Čakaj.
Naj postanem otrok? –V tem si najboljši.
Vtihotapil se boš v šolo
in izvedel, kaj naklepa dr. Armstrong.
Za ostalo bo poskrbel BabyCorp.
Popolna krinka.
Drži pa komaj 48 uric.
Sprejmem misijo.
Mi je prav žal, to ni tvoja misija.
Opozorilo: povzroča slinjenje, čustvene izbruhe, nenadzorovan smeh,
nenadzorovano kakanje in zalita stegenca.
Mislim, da to jemljejo fantje na fitnesu.
S to roko tipkam na telefonu!
In to na hčerkini šoli. Ni pošteno, kaj?
Oči, ne. Stoj.
Kaj? Dejansko deluje.
Moje!
Meni gredo te stvari bolje.
Katere stvari, Jata galebov?
Vse! –Pa sem te.
Morda boste razvneti in boste imeli nihanja razpoloženja.
Hej!
Ojej, to zna biti malce nerodno.
Pazi, Kati, čaj je vroč. –Se moraš vedno junačiti?
Kaj hočeš povedati?
Nikoli ga ne vidi!
Potem se pa prikaže s ponijem.
Samo zavidaš mi.
Moja hči je! –In moja nečakinja.
Bi smetano in sladkor?
Vedno sem bil uspešnejši.
Mami ne dovoli divjati po hiši.
Sem s stekleničko, grdavž. –Denarja pač ne moreš objeti.
Pa ga lahko, Tim. Lahko ga.
Mislim, moški, ne?
Nič osebnega.
Posel pač, Vanja.
Zame pa je osebno, Nastja.
Nehajta!
Oprosti, Kati, končati moram.
Jutri se bova pomenili.
Mir! Predaleč sta šla.
Živjo, doma sva!
S še enim drevescem. –Tokrat pravim.
Takoj gor. Gremo!
Potisni. Ne, potegni.
Hitro! –Potisni gor.
Potisni. Potegni.
Ne. Dobro. Proti desni.
Zakaj moram jaz držati težji del? –Ker si mlada in močna, srček.
Še malo.
Pusti me.
Tim? Ted? –Mami.
Zgrabi kabel.
Ne moreta kar izginiti. Kaj si bomo izmislili o vaju?
Saj res. –Tu imam mehko lobanjo.
Kje ste?
Reci ji, da pakiraš.
Zgoraj sva … Pakirava.
Pakirata? Za kaj pa?
Z bratom gresta na izlet.
Z bratom greva na izlet.
Prav zdaj?
Tim, jutri prideta vajina starša.
Saj bosta pomagala. –Ja, pomagala bosta.
Kaj? Ne moreš me pustiti s svojimi starši.
Tina!
Kaj pa počneš?
Veš, kaj, za rešetke greš.
Ne, ne. –Tabita!
Oprosti. –Pomagaj.
Dvigni. –Tu Ted Templeton, moški.
Kar pojdite, nujne družinske zadeve imam.
Ja, družino imam.
Tim, prihajam gor.
Pomeniti se morava.
Živjo, mami.
Tina!
Odloži to. Odloži.
Daj sem! –Tina.
Daj sem!
Pridi sem. Tina, stoj.
Kaj te je pa zdaj pičilo?
Midva odhajava.
Kaj, zdaj?
Narobe sem parkiral helikopter.
Adijo. –Počakajta!
Že odhajaš? –O ne.
Sta res kar odletela? –Ja.
Skrijta se!
Moram se znebiti trebuščka.
Tina! Se ti je zmešalo?
Jutri se boš zbudila in bila pridna, Tina.
Ne boš več mala hudičevka. Jasno?
Prav.
Hvala, da sta prišla. Bi sadje?
Kaj … Hej! –Lahko nadaljujemo?
Zobe pogrešam.
Odločila sem se, kdo bo šel na misijo.
Hvala, grem.
Oba bosta šla.
To! –Ne.
BabyCorp spet zbira staro ekipo.
Ne. To se jim zdi grozna zamisel. –Itak.
No, jaz sem šefica, miška.
Bolje se obneseta skupaj kot vsak posebej.
No, jaz delam sam. Oziroma vsaj ne z njim.
Ekipa pomeni, da nisi sam.
Vseeno mora nekdo biti glavni.
Glavni? –Ekipno delo skoraj ni delo.
Če hočeš kaj opraviti, naredi sam.
Zavihajmo rokave. –Vsaj naj poskrbi zase.
Sami so osamljeni.
Posameznik velja. –Mi ljudstvo!
Oprosti. V redu, lahko noč.
Očitno bomo tvoj spomenik pretopili v priznanja za sodelovanje.
Samo spomenika ne.
Imamo skrivne informacije,
da dr. Armstrong vsako dopoldne ob 11.15 zapusti svoj kabinet.
Vtihotapila se bosta, podtaknila prisluškovalne naprave
in mi poročala.
Kako blazno kul.
Test.
Plujeva skoz' noč …
Šolski avtobus bo tu točno ob 8h zjutraj.
Hvala. –Lahko nočko.
Bodita točna.
Velja.
To bo preprosto kot pasulj.
Zdaj pa spat.
Kaj je narobe?
Nič.
Ne skrbi, ljubica.
Oči bo gotovo nazaj še pred tvojo predstavo.
Saj ni nič hudega. –Kaj? Nočeš, da pride?
Saj hočem. –Seveda hočeš.
Zdaj pa zaspi. –Lahko noč, mami.
Lahko noč, ljubica.
Nočeš, da pride? –Saj hočem.
Se ti ne zdi, da sem za to že prestara?
Čas bo, da oba odrasteva.
Začenja se sojenje Timoteju Vanji Templetonu.
Vanja. –Sojenje?
Česa sem obtožen?
Goljufije! Trdili ste, da ste najboljši očka na svetu.
Saj nisem! –Prvi dokaz!
NAJBOLJŠI OČKA
To je bilo samo darilo.
Besedo raje prepustite svojemu odvetniku.
O ne!
V mojih časih si si moral to prislužiti.
Oči? Nisem …
Njegova prijateljica je bila budilka.
Mami.
Zlomil mi je roko.
Nisem! Moj brat je bil.
Ugovarjam. –Sprejeto.
Ugotavljamo, da je obsojenec …
Zguba. –Tabita.
Mi lahko pomagaš?
Oči, naloge je preveč.
Tabita!
Čas je potekel.
Čakajte. Ne! –Reši me, oči. Reši me!
Kakšna norišnica.
Zaspala sva! Sva zaspala?
Pokonci, polovnjaki. –Zaspala sva.
Pokonci! Katerega leta smo?
O ne.
To je slabo. Ne!
Vstani. Iti morava.
Pridi. Zamudila bova …
Ti pošljem e-pošto.
Kaj se dogaja?
Čarčija nisem nastavil na poletni čas.
Kaj? –Čas sva zapravila, Tim.
Rožo rabim in prisluškovalno napravo.
Vse vzemi. Greva. –Samo brez panike!
Srečno pot, fanta. –Letiva.
Dvigni me. Dvigniti me moraš!
Obleci se.
Kaj si mi naredil?
Ne, resno. Greva jadrat?
Ne, ne, že odhaja.
Počakaj. Ustavi se. Vrni se!
Ej, vrni se!
Krasno, mornar. Kaj bova pa zdaj?
O ne.
Cukrček, moja žlahtna kobilica.
Ne smeva zamuditi prvega šolskega dne.
Ogabno.
Hija, Cukrček.
Poni me sovraži. –Ne sovraži te, Tim.
Samo ne spoštuje te.
Levo. Levo!
Upošteval bom navigacijo.
Zavijte levo. –Hvala, navigacija.
Zavijte desno.
Pardon. –Zavijte levo in pojdite naravnost.
Preračunavam.
Trdno se primi.
O ne. Carol.
Ne sprejmi klica. –Živjo.
Kako je kaj na izletu, Tim?
Počasneje!
Kako je na …
Izletu?
Tukaj ste. –O ne.
Hočem reči, želim si, da bi bili tu. –Tudi me vaju pogrešamo. Ne, punci?
Zdaj … –Gradiva nov odnos.
Obnavljava tesne stike, ki sva jih nekoč imela.
Krasno. –Iti morava.
Kje pa sta?
Na hokejski tekmi. –Strelja in zadel je!
Zadel je! Gol!
Pa te imamo.
Je to policija?
Ne, ni. Sirena na tekmi je.
Hitreje, Tim. Ne grem nazaj v keho.
Naj te spomnim, da ima Tabita jutri predstavo.
Moraš priti.
Tako ali drugače bom tam.
Obljubiš? –Obljubim.
Kaj pa Ted?
Vesele praznike, policaji.
Ne boste me dobili živega!
Nima časa.
Kaj se greš? Policija je.
Oprostite, policisti.
Božiček ima za vsakega nekaj.
Oprostite!
Preračunavam.
Kako resnično se zdi.
Kakšen realizem!
Tim?
Preračunavam.
Levo. –Preračunavam.
Desno, desno. –Preračunavam.
In zdaj trenutek, na katerega ste čakali.
ŽUPAN JIMBO
Pojdite naravnost.
Vidiš, Tim, zaupaj … Sveta …
Tim! –Carol.
Slabo te slišim.
Jaz te slišim. –Se vidimo na predstavi.
Grem. Adijo. –Prav.
Oprostite!
Ne, ne!
Kako resnično!
To mi ni všeč.
Hija, Cukrček!
Ne, ne, počasneje!
Tina!
Drevo!
Prispeli ste na cilj.
Še kakšna minutka je ostala.
Povrnil bom škodo.
Kako zabavno.
Uspelo ti je. –Skupaj nama je uspelo.
Obema je uspelo.
Nama s Cukrčkom.
Kajne, miška?
Točno tako.
Dol!
Še videti je čisto zlo.
Samo šola je.
DOBRODOŠLI V ŽELODU
Pretiravaš in BabyCorp tudi.
Ne, verjemi. Tabita je zaradi šole v stresu.
Tabita bo že zmogla. Po meni se je vrgla.
Kam se je vrgla?
Po meni. –Kaj imaš ti z njo?
Jaz sem skala kost. –Ni videti.
Kaj hočeš reči? Jaz sem skala kost.
Niti približno.
Vedno sem trden. Zjutraj ko se zbudim
in ko grem zvečer spat.
Dovolj je, Tim.
Jaz sem skala. –Nisi. Nehaj že.
Zakon. –Pa sva jih.
Tu naprej smejo le otroci.
Na tem območju jokanje ni dovoljeno.
Očitno se morava raziti.
Končno bo malo miru.
Adijo, mami. –Adijo, ljubica.
Glej, Tabita.
Se vidimo po šoli. –Prav.
EKIBA!
Pravopis ji očitno še ne gre.
No, pojdiva.
Ne prehitevaj.
Jaz sem moder, ti pa rumen.
Ti moraš v vlakec.
Poln je dojenčkov.
Res? Nisem opazil.
Šala, počil bom od smeha.
Kravato imaš postrani.
Zberi se, Tim.
Ob 11.15 se dobiva pred Armstrongovim kabinetom.
Podtaknila bova prisluškovalno napravo. Me poslušaš? Kaj …
Poslušam te.
Ne, jaz sem moder, ne rumen.
Ob 11.30, drži se načrta.
Ob 11.15!
Velja. Skala kost posluša.
Jaz sem moder!
Me slišiš? Moder sem!
Dobrodošli, otroci.
Willkommen. Bienvenue.
Annyeonghaseyo in buenos días.
Hvala, ker ste izbrali odličnost.
Ne dotikajte se me!
To mora biti nekakšna napaka.
Jaz sem moder! –Kolesa avtobusa so pi-r-na-kvadrat.
Obseg je obod. –To!
Živjo.
Živjo. Lepa roža.
V čustveno oporo mi je.
Nov sem.
Je rekel nihonij drugim elementom periodnega sistema.
V redu.
Tu, tu in tu ne moreš sedeti.
Klop določa položaj v razredu.
Tvojih podatkov ne moremo vključiti,
saj je kakovost tvoje prejšnje šole neznanka.
Dobro si ga zabil.
Izvoli, lahko sedeš sem.
Ponosen sem nate.
Hočem reči, hvala.
Tudi prav.
Dobro jutro.
DOBRO JUTRO!
Dobro jutro, dr. Armstrong.
Toplo pozdravljeni. Hvala.
Kot vidite, se nam je danes pridružil nov kolega.
Živjo.
Novi kolega, bi se predstavili?
Ime mi je Ti … Marcos.
Marcos Brzec.
Barvito, odraža značaj in všeč mi je.
Skratka,
Marcos, dobrodošel v Modri enoti. To je naš najtežji razred.
Tu dihamo redek zrak.
V Centru Želod menimo, da je vsako tekmovanje …
Zdravo tekmovanje!
Zaprli so me k tepčkom.
Napad panike imam.
Gotovo obstaja pot ven.
Tu nekaj smrdi.
Borovnica.
Moram ven.
Živjo.
Ne glej vame. –Prav.
Naš prvi predmet bo …
Samo ulomkov ne.
Fizika delcev.
To! Kaj?
To!
Kateri znanstvenik je postavil teorijo,
da ima vesolje meje, za katerimi zakoni fizike odpovedo?
Očitno veste vsi.
Gospod Brzec.
Dr. Odličnik …
Napačen odgovor.
Njegovi možgani so vse prej kot hitri.
Še kdo?
Jaz.
Max Planck.
Pravilno.
Tabita je pokazala, kako se temu streže. Bravo, Tabita. Prva na tabli.
Zmlel te bom, Templetonova.
Kar poskusi.
Pokaži mu, Tabita.
Naslednji predmet.
Stara grščina.
Opa!
Oprah!
Poslušajte. Posluh, prosim.
Kdo se gre Pobeg iz zapora?
Ne! –Kaj?
Kdo bi se šel ven igrat?
Zveni zabavno? Dobro.
Ima kdo kakšno idejo? –Ne!
Dajmo, družba. Bodimo malo ustvarjalni.
Jaz! –Ti, Bo Peep.
Lahko bi sestavili balon iz palčk lizik in žvečilnega gumija.
Kako bi pa poleteli?
Z vilinskim prahom.
Nazaj v škatlo.
Čisto do konca? –Čisto do konca.
Juhu!
Gremo lahko še mi?
A lahko? –Lepilo.
Rad imam lepilo.
Kdo ga pa nima? Ampak zdaj razmišljamo.
Lepilo je dobro.
Razmišljaj.
Razmišljaj, razmišljaj.
Jo že imam!
Naslednji predmet. X je enak odvodu …
Jaz! –Samega sebe.
Bravo, Tabita.
To si vedela?
Največja proizvajalka boksita je …
Avstralija.
Tabita je spet na tabli.
Zelo dobro. –To, Tabita!
Še 15 minut imamo.
Od poskusa do zmage nas popelje odločnost.
Odločnost!
Šli bomo na vse ali nič.
Jaz ne bi nič.
Podvizajmo se. –Ne!
SINDIKAT
Roke dol, Špelca. Jaz sem na vrsti.
Biti ali ne biti? Tabita?
Biti. –Točno.
Koliko konjskih moči ima petlitrski motor?
Sedem? –Ojej.
Slabo, Nace, slabo.
Tabita, mogoče ti veš?
300 konjskih moči pri uplinjaču s štirimi cevmi.
Njen oče je gotovo genij.
Na moj znak jim pokažite vraga.
Ogenj!
To!
Izumila sem zdravilo!
To, uspelo ji je!
Marcos!
Jaz sem kriv.
Ne pozabite, moč ni odvisna od velikosti.
Za zdaj je Tabita prva, vsi drugi pa zadnji.
Ne!
Tabita, ti si pa res …
Piflarka, vem.
Ne, genialna si.
Hvala, Marcos.
Na vajah boš drugače pela!
Brez posluha.
Kakšen šaljivec si!
Templetonova, nikar ne zamudi.
Zamuda. Jaz zamujam.
Naslednji predmet.
To.
Samo še malo.
Lepilo!
Oprostite. –Ja, Marcos?
Grem lahko na stranišče?
Kar izvoli.
Kaj bom pa zdaj?
Lepilo!
Lepilo je slabo!
Lepilo.
Lepilo je dobro.
Kako naj pridem v ravnateljev kabinet?
Že vem!
Prisilil ga bom, da me pošlje k ravnatelju.
Asa!
Kako ste kaj?
Šola je …
Oslarija.
Poglej, razumem, da si jezen.
Zelo si energičen, zdaj pa sedi.
Prav.
Ne.
Sedenje mi gre na živce.
Prava baraba.
Bojim se, da ti ne bom več dovolil motiti pouka.
O ne, a moram k ravnatelju?
Ne.
Kazen te čaka.
Šel bo v Zaboj.
Ne. Ob pamet bo.
Zaboj?
Odpluj, odpluj …
Začni, Marcos.
Kazen se začenja zdaj.
Pomiri se.
Počakajte!
No, no, ne jokaj.
Je že dobro.
Kot pravi stara modrost,
če hočeš opraviti, kot je treba, se zadeve loti brez brata.
Spet se bova spoprijela, kljuka.
Pozdravljen. Dobrodošel.
Kar naprej.
Tukaj ste. –O ja.
Pričakoval sem te.
Jaz pa …
Sem pričakoval …
Da me boste pričakovali.
Da boste vedeli.
Mimogrede, vem, zakaj si prišel.
Da boš vedel.
Res?
Prav zares.
Sedi, prosim. –Hvala.
Veš, kaj si?
Izjemno inteligenten si, če smem reči.
Nadaljujte.
Pravzaprav sem te opazoval.
Tvorno preživlja čas: drži.
Premišljeno uporablja gradiva v razredu: drži.
Ne stika po tujih rečeh: drži.
Pozabi na sodelovanje z drugimi.
Drugi delajo zate.
Prav tak je naslov knjige, ki jo pišem.
Kaj res?
Nisi imel razloga za vstop na Rumeno raven, ne?
Izvajal sem sabotažo.
Ja, sabotažo. Ljubosumje, strah … Mene so ovirale iste reči.
Pravzaprav me spominjaš name, ko sem bil tvojih let.
Mimogrede, sva enakih let.
Kaj?
Presenečenje.
Kaj? Porkašpinčič!
Lepo si to povedal. –On je … Ti si otrok?
Ponavljam, otrok si.
Od osuplosti si povedal dvakrat.
Žal ljudje niso pripravljeni
na otroka na vplivnem položaju …
Za zdaj še ne.
Mi daš številko tipa, ki ti dobavlja lase?
Veš, človek tvoje baže bi mi prišel prav.
Z izjemno inteligenco, s kakršno se ponašam sam.
Res? –Nekdo, ki …
Resnično razume, kaj želim doseči.
No, to sem jaz.
Točno.
Imamo skrivno raven. Za zelo posebne otroke.
Najboljše med najboljšimi. Za smetano.
Višjo od modre?
O ja. Precej višjo.
Veliko višjo.
Danes se dobimo po šoli.
Samo dojenčki.
Resda smo majhni,
vendar bomo odrasle dobro pošolali.
Bi liziko?
Prav.
Odmor je.
Papa.
Na svidenje.
Kar v redu je šlo.
Otrok si. –Kaj?
Ponavljam, otrok si.
Je to rekel meni?
Upam, da tega ni rekel meni, ker bom … Armstrong?
Prav imaš, Kati, o Armstrongu govori.
Ne vem, kaj jo je pičilo, vendar se čudno vede, dr. Federman.
Ni prezgodaj za trmasto dveletnico? Obstajajo trmasti enoletniki?
Tudi taki so? –Zajček, za počit si smešen.
Takole.
Pa poglejmo, kako nam gre.
Oči!
Zdajle bi te tako uščipnila.
Odjadraj … –Kazen je končana.
Odjadraj! Koliko je ura?
Na vrsti je odmor.
Zamujam. Mislim, saj bo razumel, ne?
Dobro. Kje je?
To! –Ne mojih pentljic.
Niso tvoje pentljice …
Ne več.
Kjer je jok, tam je moj brat.
Primi.
Fino.
Lepilo. Lepilo …
Počakaj.
Kam pa kam, modri?
Si se izgubil? –Me spustita mimo?
Ne! –Kaj je s tabo?
Si dobil cvek iz pobarvanke?
Resno?
Okus češnje.
Izgini. Modri ste na drugi strani.
Pusti ga mimo. –Prav, kul je.
No, vidiš. Kul sem.
Razočaral si me, Tim.
Bil sem obupan. Na kolenih.
Z lepilom sem počel stvari, ki mi niso v čast,
vendar sem preživel. Prebil sem se do Armstronga.
Potem pa … Kje je Tim?
Vem … –Kje je Tim?
Kje je Tim?
V Zaboju sem bil, prav? –Zaboju?
Zaboju? –Lepilo.
Ja, tako je.
Zaboj! –Zaboj.
Pokažite spoštovanje.
Zato delam sam, Tim.
Misija mi bo uspela. Ponija lahko odpelješ domov.
Uspelo ti bo samo to, da boš ostal sam.
Prav. –Prav!
Prav!
Rada imam ponije.
Hvala, da si to delila.
Zamočila boš, Templetonova!
Ja, Templetonova!
Saj se trudim.
Vedno si malce prepozna.
Oprosti, Nace. Res se trudim.
Zaradi tebe se ne bom vpisal na najboljšo igralsko akademijo.
Ja, Templetonova.
In en, dva, tri.
–In en, dva, tri.
In en, dva … –Daj no!
Me zafrkavaš?
Zdajle res ne morem.
Ne morem, res ne.
Jutri bom. –Resno?
Že prav.
Se vidimo jutri na predstavi.
Poberi se.
PRAZNIČNA PREDSTAVA
SOLO TABITE TEMPLETON
Nace, daj, bom jaz.
Pusti meni, Nace. Jaz bi pela.
Ne. Hočem videti, kako bo pogorela.
Kakšen genialec.
Komaj čakam.
To bomo še videli.
JUTRI ZIMSKA PREDSTAVA
Na svidenje, otroci.
Auf Wiedersehen. Adieu.
Adios, ninos.
Lepo te prosim.
Ježeš!
Vsi me poslušajte.
Vidim majhnega ponija.
Rada imam ponije.
Tam je. Kako je srčkan!
Samo to? Brez pozdrava?
Niti: "Živjo, mami"? –Kaj?
Živjo, Tabita!
Živjo.
Kaj? Nisi mi omenila, da imaš starejšo sestro, ki vozi.
To je moja mami.
Tabita, ne prekinjaj ga.
Sem Tabitin novi prijatelj … –Nehaj.
A tako?
Danes sva se spoznala. –Kako ti je pa ime?
Nehaj. Nerodno mi je.
Marcos. Marcos Brzec.
Tina! –Kaj je s tabo?
Luštkan otroček.
Najbolje, da grem, saj moram prehoditi 5 km do doma.
V snegu.
Brez jakne.
Pet kilometrov?
Pet ali deset, nekaj takega.
Instant večerja se ne bo pogrela sama.
Instant večerja? –Staršev do večera ni,
zato jem, kar hočem, moja varuška pa so risanke.
Ne! –O ja.
Plujeva skoz' noč,
strmiva si v oči,
zaljubljenca …
Kaj je to?
Je to potegavščina?
Kako kruti so lahko otroci.
Je kdo tukaj?
Kot v telovadnici Billa Gatesa je, samo manjša je.
Kaj je vse to?
Raziskave in razvoj?
Preskušanje izdelkov?
Dozdeva se mi, da to ni vrtec.
Zdaj bi mi kamera za vohunjenje prišla zelo prav.
Skratka …
Kako si srčkan v kimonu za karate.
Ste vi fantovski bend nindž?
Križana gora.
Vdam se!
Cobra Kai!
Sajonara, punči!
O, tukaj si. –Živjo.
Hvala.
Vidim, da si razjezil male nindže.
Ojej, stran!
Katera podzemna utrdba pa nima nindž?
Si navdušen, kaj? Si, a ne?
Kaj misliš?
Vem, da je vpisnina visoka, ampak kako si to privoščite?
Dobro vprašanje.
Otroke sem naučil programirati.
Ne! –Saj veš, kaj pravijo
o neskončnem številu opic za pisalnimi stroji.
Sčasoma napišejo Shakespearova dela. –Čista petica. Kako si bister.
Ali pa najbolj priljubljene plačljive aplikacije.
Aplikacije. Aplikacije pišejo.
Cat Chat, Palm Doodle,
Find My Nose, Stock Crush.
Stock Crush je tvoja?
Obožujem jo.
Čisto naša je.
Moja naslednja aplikacija pa bo spremenila svet.
Za vedno.
Zakaj torej šola?
Na borzi bi lahko zaslužil milijone.
Milijarde. –Milijarde.
Nekatere stvari so pomembnejše od denarja.
Samo ne reci "ljubezen".
Moč.
To je že bolje.
Neverjetno.
Peljali ste me, pa še z večerjo me boste pogostili.
Kakšna palača!
Celo elektriko imate?
Seveda.
Vi ste pa res radodarni. –Pri nas si vedno dobrodošel.
Tabita, bi pripravila mizo?
Prav, mami.
Resno? Kar sem jo boš vrgla?
Oči.
Marcos sem.
Kaj počneš tu? Kje je stric?
Izključil me je iz misije. –Ne sme. Samo jaz te lahko.
Vračam te.
Ni treba. Zdaj imam svojo.
Kaj je pomembnejšega od moje misije?
Odhajam. Brzec se odjavlja.
Kako je tu lepo.
Upam, da si lačen.
Že dolgo nisem jedel s priborom.
Kako je bilo prvi dan?
Kar napeto.
Ja. Se boš že privadil.
Celo Naceta?
Nace. Ta je res zmešan.
Ta je res omejen.
Omejen?
Saj veš, butec, cepec, norček, pravi blefer, bebo.
Butelj vseh butljev … Kot so klicali mene.
Kako si čuden. –A sem res?
Ampak na dober način.
Zakaj ti predstava povzroča take preglavice?
Ker moram peti.
Pa kaj?
Kaj pa vem.
Vsa družina bo tam, tudi oči.
A tako.
Se ga sramuješ?
Ne! Ne, ni to.
Ampak te stvari mu res gredo od rok.
Ustvarjalen je in ima domišljijo.
Meni pa to ne gre.
Želim si le, da bi bil ponosen name. Razumeš?
Res?
Itak.
Za koga sta dodatna krožnika?
Za mami in očija.
Ključ še odklepa.
Res morata zamenjati ključavnico.
Sta le prišla. –Glej, kdo je tu.
Mami in oči. –Babi, dedi!
Tukaj si.
Pridi sem, mucka moja. –Prišla sta!
Kako si zrasla.
Saj si skoraj najstnica. Že voliš?
Še 10 let in pol. –Oči, prepoznala te bosta.
Ne, ne, je že v redu. Očala imam, vidiš?
Selfi! –Kako že?
Prinesi otroka. –Skrij se!
Kam si ga skrila? –Ne delaj scene.
Tukaj je. –Živjo.
Kdo je pa novinec?
To je Marcos. –Imam te.
Poslušajte, otroci.
Bienvenue. Willkommen.
Dobro požalovat' in namaste.
Otroci.
Dovolj ste gledali v zaslone.
Poslušajte. Verjeli ali ne, včasih sem bil tak kot vi.
Ja, celo starše sem imel.
Moja sta bila pedopsihologa,
ki sta me vključila v poskus. –Res?
Zavrtela sta mi 10.000 ur Mozarta,
me učila jezikov in vrtela javni radio.
Ne maram javnega radia.
Takrat sem se zavedel, da sem pametnejši od staršev.
S prvimi koraki sem pobegnil od doma.
Zakaj? Kar naprej sta me silila.
Vseskozi sta mi ukazovala.
Ena sama beseda pa mi je spremenila življenje.
"Ne".
Recite. –Ne!
Spat.
Njet!
Obleci plašč. –Nein!
Pojej zelenjavo.
Nahii.
Boste odraslim dovolili, da vam ukazujejo?
Ne, ne …
Kaj pa ti? –Kje pa!
Točno.
Zakaj so starši sploh glavni?
Imeli so priložnost in kaj imamo?
Onesnaženje, politiko in vojne.
Ne uuu, ampak buuu!
Buuu!
Doslej so nas ovirali,
zdaj pa nas ne bodo več.
Trenutek, za katerega smo garali, je skoraj napočil.
Dan B! –Dan B?
Dan B.
Jaz sem star toliko. –Ne, ni rojstni dan.
Začenja se revolucija otrok.
Juhu! Tudi torta bo.
Torta za vse.
Dan B! Dan B! Dan B! Torta! Torta! Torta!
Nobenih pravil več.
Nič več staršev. –Torta! Torta!
Ojej.
Sajonara, mama in ata.
To je pa slabo.
Nagovor je končan.
Po vas prihajajo starši.
Moje življenjsko delo.
Vzelo mi je 17 dolgih mesecev.
Nazdraviva …
Na čas brez staršev.
Na zdravje revoluciji.
Ne, nak, nak.
O, Tina. –Ta je za obdržat.
Kako srčkano. Katera aplikacija je to? –QTsnap.
Kje jo namestim?
Vsi jo imajo. –Marcos.
Si rekel Brzec?
Zveni kot ime iz risanke.
Res je.
Starša sta bila malo trčena.
Nekam znan se mi zdiš.
Le od kod?
A se ti ne zdi nekam znan?
Ne bi rekel.
Ja, prav tak je kot Tim.
Ja, na las si podoben Timu.
Samo da on ni imel očal.
Pa res.
Glej no.
Kje sploh je Tim?
Tim in Ted sta šla na izlet.
Skupaj? –Obnavljata vezi.
Skrajni čas je že bil. –Ja.
Upam samo, da bo Tim do predstave nazaj.
Zakaj pa ne bi bil?
Čas za Tima. –Čas za Tima.
Kaj je čas za Tima?
Povej mu. –Prav.
No, Marcos. Čas za Tima je črna luknja,
kjer se resničnost in pravočasnost izgubita.
Tabitin oče ima zelo bujno domišljijo.
Kar ni nič slabega.
Ja, meni se zdi čisto v redu.
Se spomniš, ko je rekel, da naju želi šef ugrabiti?
To je rekel?
Ali da njegov bratec hodi in govori,
ampak samo, ko ne gledava?
Ko ne gledata …
Čisto očiju podobno.
Tudi s Tedom sva imela polne roke dela.
Znal je biti precej …
Napet. –Ja, zategnjen.
Se spomniš, ko naju je tožil?
Najstniki pač. –Ja.
Starejšega brata pa je res občudoval.
Da ga je? –Res?
Kar naprej je bil ob njem.
Vedno je hotel biti zraven.
Res? –Ja.
Bila sta kot rit in srajca.
Tega mu nisva povedala. –Res ne.
Takoj bi naju tožil.
Ampak tvoj oči mu ni zameril.
Ponosen je bil na svojega bratca. –Še hvalil se je z njim.
Vse sta počela skupaj.
Bila sta najboljša prijatelja.
Tako kot midve. Ne, Tina?
Najboljši prijateljici. Požgečkala te bom!
Kako sta ljubki.
To je moja omara. –Zanimivo.
To je moja postelja, to pa ribica.
Ti pokažem nekaj zabavnega?
Jasno.
Izdelala sem napravo za govor za dr. Hawkinga.
Moja stara … Kaj si naredila?
Poglej to.
Reci živjo, dr. Hawking.
Žiiiiii …
Tremo ima.
To pa je Jančica.
Živjo, Jančica.
Na polici pa imam model galaksije.
Moja nagrada za znanost.
Moja zbirka kamnov in teleskop.
Hudo. Kul kitara.
Ja, očijeva je.
Imaš pa kul očija. –Si cel?
Mislil sem, da sem višji.
Če hočeš, ti lahko pomagam pri pesmi.
Ne! Ne moreš. Ušesa te bodo bolela.
Daj no, zabavno bo.
Poskusiva s to klasiko.
Res morava?
Vsaj poskusiva.
No, prav.
Ampak ni dobra. –Nič ne bom rekel. Zabavajva se.
Ljubo doma,
med počitnicami.
Ne, nehaj.
Prosim, nehaj.
Če še tako daleč si, vrneš se nazaj.
Dober … Poskus.
Taka trema me popade.
Je že v redu.
Predstavljaj si, da nastopaš v pesmi.
Vse, kar je v besedilu, se dogaja tebi.
Tudi note vidiš.
Če zapela bi, zapoj,
če šla bi svobodna v dan, le pojdi.
Lahko si vse, kar se ti zazdi.
Saj veš, da je tako.
Počakaj, Marcos.
Pridi.
Če zapela bi visoko, daj.
Previsoko.
Lahko pa spustiš se v nižine.
Imam te.
Kajti poti neskončno je.
Saj veš, da je tako.
Ojej, to je pa veliko.
Aha, preprosto je.
Aha, le poskusiti treba je.
Le zapoj si, kar želiš.
Ja, res je zabavno!
In že priložnost ponudi se.
In če narediš, kar si želiš,
Si to lahko še danes privoščiš.
Počakaj, Marcos!
Kje si?
Le daj. Saj bo šlo.
Ne morem. Ne gre.
Zdaj pa le daj.
Hej.
Preprosto je.
Poskusi le.
Prav, jaz sem na vrsti.
Daj, zdaj pa sama.
Če zapela bi, zapela bom,
Le poj.
Če šla bi svobodna v dan, bom šla.
Saj lahko sem vse, kar se mi zazdi.
Saj vem, da je tako. Saj vem, da je tako.
–Saj veš, da je tako.
Saj vem, da je tako.
Odlično je bilo.
Ne, ti si bila odlična.
Hvala, Marcos.
Kaj … –Ta je za obdržat.
Vidita nas.
Veste, kaj?
Nehaj. Ne, daj.
O ne.
To so ti starši, ne?
Adijo, Templetonovi!
Adijo. –Adijo, Marcos.
Brzec.
Čuden pob. –Ni mi všeč.
Ujemi moj pogled.
Podaj mi rokó.
Vez, ki naju druži …
Le pokaži jim, Tabita.
… je večna.
Pomagaj mi do poguma,
da mi uspe.
Oglasi se, oglasi se.
Čuha-puha!
Se ne zavedajo, da gre za usodo sveta?
Celo večnost že čakam.
Trenutni vsi agenti dremajo.
Tako dolgo že čakam, da mi je zrasel zob.
V mojih časih smo pisali obvestila. –Kako srčkano in staromodno.
Kar na jok mi gre.
Bi se pogovoril o svojih čustvih, ko še čakam?
Dam ti 20 minut. –Ne.
Pridiva stvari do dna.
Česa te je strah?
Morskih psov. Strela v glavo s puščico.
Pa Finančne uprave. To je vse.
No, vidiš. Je bilo tako težko? Po korakih.
Kaj pa osamljenost? –Nisem osamljen.
Samo sam sem.
To ni isto. –Preberi svojo kartoteko.
Daj sem.
Samo to? Kako je tanka.
Dragi Mali šef, nekaj ti obljubim.
Vsako jutro, ko se zbudiš, bom ob tebi.
Vsak večer ob večerji bom ob tebi.
Za vsak rojstni dan in ob božičnem jutru bom ob tebi.
Vsako leto, leto za letom.
Za vedno bova brata.
Za vedno.
Kar malo sem žalostna.
Otroka sva bila še.
Kaj sva pa vedela o resničnem svetu?
Enkrat je treba odrasti.
Če odrasteš, se ni treba tudi odtujiti.
Kaj pa vem.
Mogoče je že prepozno.
Pozen sem.
Oči! Oči, oči.
Kaj je novega? –Stric Ted te zelo pogreša.
Ni to lepo?
Kaj pa počneš?
Samo … Kaj pa vem.
Tole sem popravljal.
Oprosti za tisto, kar sem rekel med odmorom.
Kar se zgodi na igrišču, ostane na igrišču.
Samo za Tabito me je skrbelo. –Razumem, tvoja hčerka je.
Ves čas sem mislil nase in ne na njene potrebe.
Mislim, da zdaj vem, kaj pomeni biti oče.
Zvezdico dobiš, oči. Kar tako naprej.
Ko smo že pri tem, Armstrong se hoče znebiti staršev.
Prosim? –Otroško revolucijo načrtuje.
Daj no! Pa ravno sem postal spodoben oče.
Ustaviva ga. –Ne midva.
Ti? –Ne samo midva.
Zdaj bo prevzel BabyCorp.
Bodo poslali otroke specialce?
Očitno. –In ti …
Ti greš pa nazaj v pisarno?
Ja.
Se slišiva, Tim.
Halo? BabyCorp? Hvala bogu.
No, BabyCo … Kaj?
Pravite, da ni dovolj dokazov, BabyCorp?
Nič ne boste ukrenili?
Ampak BabyCorp …
Bomo pa mi poskrbeli za vse!
Veste, kaj, BabyCorp? Odpoved dajem!
Sami pokakanci.
Očitno moramo Armstronga ustaviti sami.
Na lastno roko.
Jaz sem za!
Torej misija ostaja? –Ja!
Če se bosta lahko še malo prenašala.
Jaz bom preživel. Pa ti, Tim? –Menda bo šlo.
Juhuhu!
Spet smo skupaj po sili razmer.
Ura je 20.45.
Dobro. Čas teče.
Armstronga moramo ustaviti, preden napoj popusti.
Usklajeno bomo udarili na predstavi.
Dajmo, Tina!
To je strogo zaupna listina …
Ljubica, to je program. –Strogo zaupen program,
ki razkriva, da bo Armstrong nagovoril občinstvo,
in to prav tukaj na koncu.
Nekdo mora v zaodrje.
Ti boš šel, Tim.
Kako le, če nisem del predstave?
Za to bodo poskrbeli moji.
Hvala. Hvala.
Ne! –Krasno.
In gremo.
Lepilo!
Ne! –No, no, je že dobro.
Zakon!
Jaz bom opazovala in prisluškovala med občinstvom.
Mami ne sme vedeti, da govorim, sicer bo cvilila in me objemala.
Moje brbljanje bosta razumela s pomočjo teh napravic.
Imenuje se naprava GAGA.
Srčkano.
Preverita.
Slišiš, oči? –Spet srčkano.
Ker imam zdaj vijoličasto oznako, sem lahko v Armstrongovi bližini.
To … To je obrv.
Pardon. –Ne, to …
Ob primernem trenutku bom podtaknil napravo.
Uspelo mi je. –Kaj?
Hočem reči, tebi bo uspelo. Pokaži, kaj znaš.
Hvala, starši. Hvala.
Taka zagnanost mi je všeč.
S tem bom usmerjala njegovo krinko.
Njegovi lasje bodo plesali, kot bom jaz hotela.
Lahko bo plesal.
Se zviral. –Hej, ne.
In se izdal pred občinstvom.
Vsi starši ga bodo posneli.
Ne glejte me. Ne!
GOLJUF!
Slike se bodo širile kot izpuščaji.
In potem: zabava s pico!
Bum, bam, puf! Vaju še kaj zanima?
Po Tabitinem solu, ne? –Ko bo Tabita odpela.
Zdaj pa se sprostimo in uživajmo v predstavi.
Starši, dobrodošli na praznični predstavi.
Ne pozabite, fotografiranje z bliskavico je strogo zaželeno.
Pokažite otrokom, da jih imate radi.
Juhej!
Daj no, Tim, obljubil si, da prideš.
Oprostite, tu je zasedeno.
Žal. –O ne.
Strašno mi je žal.
Žal mi je. Zelo žal.
Stric Teddy, si pripravljen?
Otrok je v zibki.
Oči Medo, me slišiš?
Snežinka je pristala.
Vsi na svoja mesta.
Zdaj pa bo. –Komaj čakam!
Začenja se. –Končno.
Začenja se. Juhej.
Si nor na predstave, kaj?
Ne govorim o predstavi, ampak o dnevu B.
Dnevu B? –O ja.
Je že na telefonih staršev.
Otroke sem naučil programirati. Aplikacije. Aplikacije pišejo.
Moja naslednja aplikacija pa bo spremenila svet.
Za vedno.
QTsnap je aplikacija, ki bo za večno spremenila svet?
Večnost se začenja danes.
Fino.
Zima je. –Božič …
Najlepši čas je tu. –… je tu.
A ledeniki se topijo, vse se lepi od potu,
zdi se, da je poletje,
sneg se stalil je.
Vsega so krivi starši
in po nas je.
Po nas je!
Malček depresivno.
So rekli, da je po nas?
Kaj sploh gledamo?
Se jim že kisa.
Izjemno prijazna aplikacija
vsebuje rezultate večmesečne raziskave s področja hipnoze.
Zdaj se samo še sprostimo in uživajmo v predstavi.
Hej! –Saj.
Takoj bom nazaj. Veš …
Hej. –Sladkarij je zmanjkalo.
Diwali!
Las Posadas!
Agnosticizem!
In hanuka!
Nadarjenega sina imate. –Tudi vaš je.
Lažnivki.
Tina, dan B se bo zgodil zdaj.
Na telefonih je,
Armstrong bo z aplikacijo staršem opral možgane.
Sunkovit vdih! –Ustavimo predstavo.
V zaodrju je veliko stikalo, ki se ga ne sme nihče dotakniti.
Oči, izklopimo elektriko.
Oglasi se, oči. Oči!
Oči, oči …
ELEKTRIKA
Ne odgovarja.
Seveda ne.
Bom pa sam. –Stoj!
Sem smemo le igralci.
Dajmo, jaslice.
Držite se bolj sveto!
Živjo, Tabita.
Kar brez skrbi, prav?
Odlična boš.
Hvala, Marcos.
In hvala za pomoč.
Pa še kdaj.
Mislim, da me res razumeš.
Strašansko se veselim.
Komaj čakam, da me oči vidi peti.
Na vrsti si, Templetonova. –Zaželi mi srečo.
Pa zlomi si nogo. Ali pa kar obe.
Tim! –Je to Jezušček?
Ustaviti moramo predstavo.
Kaj? Ne. Zakaj?
Armstrong bo starše spremenil v zombije,
da ga bodo ubogali.
Kaj? Kaj delaš? Ne!
Tabita je na vrsti.
Svet bi postavil na kocko, da bi videl hčer peti?
Ja. Moram ji stati ob strani.
A zdaj bi bil pa naenkrat povsod zraven? –Kaj mi hočeš povedati?
Še na mojo podelitev nisi prišel.
Česa? –Diplome iz ekonomije
niti iz prava. Nič.
Ti nisi prišel na mojo poroko.
Katero? –Samo eno sem imel.
Zmenjena sva bila, Tim. Obljubil si, da boš vedno ob meni.
Kršitev … –Kje si …
Pogodbe!
Kako gre, fanta?
Nič mi ne bo uničilo dneva B.
Niti vidva.
Dobil naju je.
Takoj mi je bilo jasno, da sodelujeta.
Kako to?
Morda zaradi pričkanja in ljubosumja.
Vsakomur je jasno, da sta brata.
Pošljite ju v Zaboj.
Kaj? Ne! Samo Zaboj ne.
Ne zdaj. Prosim.
Kakšna škoda, da ne bosta mogla spet postati prava prijatelja
in se zbližati … –Ne!
Kot včasih.
Žal mi je. –Ne!
Adios, Marcos.
Poglej, tam je.
Naš angelček.
Tabby je na drevescu.
Samo eno nalogo si imel.
Eno samo nalogo.
O ne. –Vodnjak.
Poplavlja!
To ni samo kazen.
Konec je.
En, dva, tri in en, dva, tri.
Ujemi moj pogled.
Podaj mi rokó.
Najina vez je trdnejša, kot misliš si lahko.
Pomagaj mi do poguma,
da mi uspe.
Vsak zase bo padel,
zato drug drugega tesno okleniva se.
Solze in smeh, skupaj,
poletiva v nebo, skupaj.
Glej, sonce vznika in zahaja,
svet se v najinih očeh poraja.
Kot luna in zvezde, ko pade noč.
Prav imaš. Vse sem pokvaril.
Pa grozen oče sem.
No, misijo si res pokvaril,
si pa odličen oče.
Ne, nisem.
Ne bi zmogel, kar zmoreš ti. Kar naprej si v pogonu.
Ne moreš nehati, tudi če bi hotel, pa še plačajo te ne.
Je to sploh zakonito?
Vedno sem ti zavidal.
Tudi jaz sem si želel uspeha.
Res sem dobro zaslužil.
Ti pa imaš družino.
Če sem iskren …
Je na vrhu samotno.
Pojdi z menoj,
ozri se v nebo,
vselej bom s tabo, do konca tvojih dni.
Zapluj v morje,
poišči pesek,
vsak zase bo padel,
zato drug drugega tesno okleniva se.
Veš, žal mi je, da se tako redko vidiva.
Moder človek mi je nekoč dejal:
Če odrasteš, se ni treba tudi odtujiti.
Je to rekla Tina? –Ja.
Neverjetno bistra je.
Človeku vidi prav v dušo.
Oprosti, ker me ni bilo na tvojih podelitvah.
Oprosti, ker me ni bilo na poroko.
Oprosti, ker ti nisem stal ob strani.
Drug ob drugem,
z roko v roki, vse se uravna,
govoriva v jeziku, ki nihče ga ne pozna.
Prisluhni veselju,
z glasbo veseliva se.
Vsak zase bo padel,
zato drug drugega tesno okleniva se.
Tabita.
Dedi? Babi? Mami?
O ne!
Tabita, odlično si se odrezala.
Kako ste vsi nesramni.
Dajte no. Se vam ne zdi, da je to vredno stoječih ovacij?
Zelo dobro. –Zombiji so!
Uspelo nam je!
Revolucija otrok se je začela.
Zdaj so preobleke odveč.
Kdo bi torto?
BDNEVOVZETJE
Krščen matiček!
Vesel dan B vsem.
Oči, stric Teddy, oglasita se. Kje sta?
Izvoli, sestrica.
Tega sem že uporabila, zato je varno.
Hvala.
Čakaj. Ti govoriš?
Vem. Čudno, ne?
Res govoriš!
V godlji smo.
Sem na superskrivni misiji za BabyCorp.
Je oči govoril resnico?
Obleka je dokaz za to.
Kako se ti zdi?
Ni mogoče!
Poiskati moram očija in strica Teda,
in ti mi moraš pomagati.
Čakaj. Je oči tu?
Že ves čas sta tu.
Kje? –Nimam časa za razlage.
Dr. Armstrong je otrok.
Zelo poreden otrok.
Ves svet bo kmalu naše igrišče.
Starši bodo plesali, kot bomo mi igrali.
Epsko! To!
Nobenih pravil več.
Sajonara, mama in ata.
Mami? –Oči?
Dedi?
Saj to ni res.
Ustaviva jih, preden zajamejo ves svet.
Kaj bova?
Najti morava tisto veliko reč, ki upravlja telefone staršev.
Strežnik. –Ja, to.
Je kakšen v šoli?
Poglejva.
Strežniki se grejejo, zato potrebujejo zračenje.
Tako se razmišlja!
Stičišče pa je želod!
Čista petica!
Pridi, za mano!
Priložnost zamujena …
Najprej naju čaka kratek postanek.
Kazen se je iztekla.
Kaže, da je to konec, Tim.
Hja, no,
vsaj te zadnje sladke trenutke bova preživela skupaj.
Cukrček.
Cukrček!
Saj res.
Cukrček!
Moja kobilica.
Hvala …
Tina? Oglasi se, očka tu. –Očka?
Izključiti moramo strežnik.
V želodu je.
Kako čudaško.
Jaz bom spredaj.
Hitro do želoda!
Dobro se primi, bratec.
O ne!
Lepilo!
Vilinski prah!
To!
Kaj … Kje sem?
Lepa pižama.
Kam pa greš?
Ponosno nosim rumeno barvo! –Rada imam ponija.
Hvala.
Kaj?
Ne.
Zdaj pa razbijva ta želod.
Ne! Vsak čas bo povsod po svetu.
Kako bova prišla gor?
LEPILO
Resno? –Res sta korajžna.
To drži. Celo hrabra sta.
Občudovanja vredno, vendar nadležno.
Precej nadležno.
Moral vaju bom ustaviti, saj vesta.
Daj mi lepilo. –Cukrček, po njem!
Premalo in prepozno.
Poreden kuža.
Živali ne smejo v šolo.
Cukrček!
Ti, moj zaliti varovanec. –Hitro, plezaj!
Ponujal sem ti vse.
Lahko bi bila družabnika.
Nekaj boljšega imam.
Brata.
Točno!
Izpusti. –Ti izpusti.
Prepričala sta me.
Kaj je zdaj to?
Moja obleka.
Njej bolj pristaja.
Roke gor, pleničke dol.
Zdajle bo pa čudno.
Dajmo, punci.
Je to res oči? –Ja.
Marsikaj sem mu zaupala.
Družinsko srečanje in pol. Več nas je, bolj bo veselo.
Pokličimo še starše.
Ojej. Dobro.
Mami in oči, objemimo ju.
Do smrti. –Bova že. Pojdita k strežniku.
Teci, Tina!
Zmogla boš, Tina!
Takoj dol!
Zgrabi lizike!
Nikoli se ne dotikaj tujega ponija!
Kar obtičala sta.
Kaj bova zdaj, Tim?
Ne gani se. Morda naju ne vidijo. –Pa naju vidijo.
Si se premaknil? Jaz se nisem.
Previsoko sva. –Ne glej dol.
Naravnost glej, prav?
Zaklenjeno je.
Sta za roko sprave?
Seveda sem malo norčav, ker roka opravlja vlogo ključa.
Ne!
Ne, nikar! –Hvala, sestrica.
Stran od strežnika.
Izključi ga! –Kaj počneš?
Ne! Ne, nikar!
O ne! –Objemi dedija.
Noč živih starcev je. –Objemčka.
Nehaj, oči! –Objem.
Stran. Stran, pošasti mali.
Ti se poberi, sladkosnednež.
Za nos sem te!
Naravnost v vamp!
Naložila sem mu jih. –Kakal.
Tina, uspelo mi je. To!
IZKLOP STREŽNIKA? DA
Ne pritisni gumba.
In enter.
Ne, ne. Nehaj že.
Glej, kaj sem naredil.
Požarni alarm.
Šment.
Oči! Stric Ted!
Sproži ga!
Puncama morava pomagati.
Potrebujeta naju.
Čas se je iztekel, polovnjaki.
Pri ponorelih pošastih!
Kaj … Kje … Kaj?
Tim! Sproži požarni alarm!
Zadržal jih bom.
Daj jim vetra!
Že grem. –Kaj je narobe?
Sem pač v nerodnih letih.
Dajmo, Marcos!
Dajmo, oči!
Sem že nazaj!
Pesti bodo pele.
Greva še eno rundo? Pridi.
Nehaj!
Še to imam.
Odloži mojo sestro!
Dan B bo prišel, če hočeta ali ne.
Ne boste šli mimo!
Ne boste šli mimo.
Ne! Nehajte hoditi mimo.
Bravo, oči!
Je vse?
Tako je. Zakaj?
Šola je draga. Moral sem omejiti stroške.
Ne deluje. –Si pravilno potegnil?
Kako pa naj bi?
Boste videli, da imam prav.
Dobe staršev je konec.
Zdaj pa glejta, kako bom nazdravil.
Na revolucijo otrok
in name.
Na vrsti je vulkan iz bombonov …
Okusen je.
… pogube! –Kaj delata?
Kaj počneta? Ne, ne!
O ne.
Ne!
Samo tega ne.
O ne! Tabita.
Ne! Pomagajte, prosim!
Tabita, drži se!
Ted, dvigni me.
Takoj.
Pomagaj, oči!
Poglej se.
Bistra si in močna.
Kaj ti bodo starši?
Le kaj imaš od njih?
Recimo brezpogojno ljubezen.
To. –Ne.
Sajonara. –Ne!
Tabita!
Padla bom.
Tabita, drži se.
Ujel te bom.
Imam te, Tabita!
Pri meni si.
Tako se dela, brat.
Hvala, Marcos Brzec.
Nisi rekla, da morava odrasti?
Že, ampak ne prehitro.
Rada te imam, oči.
Jaz pa tebe, Tabita.
Vidiš to?
In ti bi nam vse to vzel.
Kam greš? –Domov.
Otroštvo ne traja večno, veš?
Družina pa.
Stric Ted, prihajam.
Zmagali smo!
Naroči pice.
PRENOS KONČAN
Fino.
Hura!
Lepo.
Kdor najde, ta obdrži.
Oči, pogrešal sem te.
Sinko!
Lepilo!
Kako je mehek. Kam greva?
Ni slabo.
Bravo, mi!
Misija je opravljena.
Poleg tega pa smo ustavili še Armstronga.
Kaj?
Moja prava misija je bila, da bi bila spet prijatelja.
Čista petica. Se vidiva po pouku.
Torej nisi obupala? –Ne.
Dobra si.
Nerada mešam posel in zabavo, ampak to ni bil posel.
Bil je osebni cilj.
Veš, kaj?
Ti si moja najboljša šefinja.
Hvala, šef.
Tim! Pa si le prišel.
Saj sem vedela, da boš.
Teddy. –Prišel si.
Pa kako si oblečen.
Ljubica, kar jokala sem.
Drugega se ne spomnim.
Dajmo, postavite se.
Moramo se slikati.
Oči, ne! –Kaj?
Vsak zase bo padel,
zato drug drugega tesno okleniva se.
Vsak zase bo padel,
zato drug drugega tesno okleniva se.
Bravo. –Čudovito!
Občinstvo je na nogah!
Hvala, hvala.
Živjo, Cukrček.
Neverjetna si.
Želim si, da bi bil Teddy tu.
Saj vem. Jaz tudi.
Ravno sem …
Vesel božič, Tim.
Žal mi je, ker nisem ob tebi,
toda uživaj v tem neprimerno razkošnem darilu.
NAJBOLJŠI OČKA NA SVETU
Dal si mi najlepše darilo.
Sebe.
Rad te imam. Najboljši brat na svetu.
P. S. Skloni se!
Direktno v obraz, Vanja!
To ti bom vrnil, Nastja!
Ne, nikar! –Pridi sem!
Ne, mlajši sem.
Si pa večja tarča.
Kako sem zadel. –Nisi me, ne.
Zgrešil si me. –Misliš to, kar jaz?
Zaseda. –Točno.
Napad iz zasede.
Ni lepo, da se prepirata?
Končno.
Se ne boš oglasila?
Ne, na vrsti so družinski posli.
Tina, zate imamo novo nalogo.
Poslušam.
Babi gre v napad.
Se bi pomerili z dedijem?
Vsi na Tedija! –Velja.
Res je.
Časa ne moreš ustaviti.
Občasno pa dobiš novo priložnost.
Čeprav si le enkrat otrok …
Razen če ti uspe biti dvakrat,
kar je, iskreno, skrajno čudno.
Povedati hočem tole.
Enkrat je treba odrasti.
Pa lepo se obnašajte do brata.
Luštna zgodbica, oči.
Kot nalašč za spis.
No, to je konec.
No, še ena malenkost je.
Mama?
Papa? –Kaj …
Sin moj!
Vrnil si se domov!
Ja, to.
Dobro, oči. Zdaj.
Konec.
KONEC
PO KNJIGAH MARLE FRAZEE
Prevod: Grega Fajdiga
Uredil metalcamp
Tehnična obdelava DVD Rippers Slovenija